Tento seriál je volně inspirován životem Karla Lagerfelda.
Některé postavy, jejich osobní a profesní vztahy,
promluvy a činy, místa, zápletky, události
a některé umělecké výtvory
mohou být vymyšlené nebo pozměněné v rámci kreativního záměru autorů.
V takových případech
je jakákoli podobnost se skutečnými postavami nebo událostmi
pouhým kreativním záměrem
a neslouží jako popis skutečné osoby nebo události.
Tak tohle je ten proslulý klub Le Sept.
Tolik jsem toho o něm slyšela.
Karle, je tady Pierre Bergé.
Ať už budou říkat cokoli, neřeš to.
Buď na to pyšný. Časem je to přestane bavit.
O tobě ale nemluví jako o děvce.
Má ten nejlepší americký nos, potřebuji ji kvůli parfému pro Chloé.
Dej se do kupy.
Připraveni vstoupit na scénu?
Jsi nádherná. Opravdu!
Děláš i vyhazovače?
Odveď si tu děvku pryč.
-Co jsi to řekl? -Jestli máš problém, řeš ho se mnou.
S tebou nemluvím.
Nepatří ti to tady, ne?
Ale jo. Říkal jsem ti, ať si ho držíš zkrátka.
-Co s tím uděláš? -Zbláznil ses?
Koho tady chcete? Lagerfelda nebo Saint Laurenta?
-Saint Laurenta. -Tak vidíte!
Jestli tě ještě uvidím, zlámu ti nohy.
A tys skončil, skopčáku.
V Paříži už si ani neškrtneš.
Musí to být vážné, když se Jacques někde zjeví na sedmou.
-Jak ti je? -Úplně jsem to nepotřeboval.
Podívej, já…
Mrzí mě, že se to vztáhlo na tebe.
Zajdu za Pierrem.
Proč přesně?
-Abych mu vysvětlil… -Co mu chceš říkat?
„Pardon, že neudržím péro v gatích.
„Pardon, že nerozeznám příčetnost od šílenství.“
A najdeš i Saint Laurenta?
A moji reputaci?
Jak zachráníš mou profesní reputaci?
Tohle je naše obživa.
Pierre ji může za týden zničit.
Dvacet let.
Dvacet let dennodenně dřu, abych si vysloužil aspoň ždibec respektu.
Nikomu tady nevoním.
Nikdo mi nepřeje úspěch.
A ty… Ty všechno zničíš.
Vrať se domů a nech mě to vyřešit.
Karle, můžu pomoct…
Nic neříkej, nic nedělej.
Ztrať se. Nechci tě vidět.
Taky mám svoji čest. Urážejí mě.
Čest? Koho zajímá čest?
Hromada lidí se obejde i bez ní.
Jacques je v nemilosti.
Jacques v nemilosti.
A když Pierre vyhrožuje, že někoho pošle, aby si to s tebou srovnal,
myslí to naprosto vážně.
Varovala jsem tě.
Gratuluji.
Co děláš?
Nevidíš, že jdu?
Co je? Jsem neviditelnej? Ty hajzle!
Bernadette Maurice z New York Times, nemocná.
Omluvila se, ale rozhovor se odkládá.
Mont-Servant z Le Monde má moc práce a neví, jestli se přehlídky zúčastní.
Macy's to samé. Uvidí na poslední chvilku.
To je na jedno ráno dost.
John Fairchild mi pomohl pochopit, co se tady děje.
Laskavě si to s Pierrem Bergém pořeš.
To mi řekl.
Nečekal jsem, že se to rozkřikne tak rychle.
Jo, málem jsem zapomněla.
Volala mi ta Američanka přes parfémy,
že s takovým skandálem nechce mít nic společného.
Vrací se do New Yorku.
-Co jsi udělal Pierrovi Bergému? -Nic.
Očividně stihl za ráno obvolat všechny módní redaktory,
aby jim dal na výběr mezi Saint Laurentem a Lagerfeldem.
A vybrali si Saint Laurenta.
Tohle vůbec nemá cenu řešit.
Ale bohužel se to navzdory mému úsilí Chloé dotklo,
za což se opravdu hluboce stydím.
Mohu říct jen to, že jsem plně odhodlaný problém vyřešit
a že novináři na přehlídce budou.
To slibuji.
Ale jak? Jak to chceš vyřešit?
Pierra Bergého nemá nikdo rád.
Se všemi už někdy stihl mluvit spatra.
Ale nikdo se neozve.
Je to ten nejmocnější muž v branži.
Rozhoduje, kdo uspěje a kdo ne.
Řeší to úplně celá Paříž. Ale mně je to fuk.
Zajdi za Bergém a udobřete se.
Za každou cenu.
To je jen taková přátelská rada.
Ale i rozkaz od tvé šéfky.
Máme kontakt na květinářství v New Yorku?
Můžu nějaký splašit.
Pošli té přes parfémy pořádnou kytici.
Forzýtie, azalky, narcisy.
A nešetři. Pořádnou, drahou kytici.
Dobře.
Kancelář Saint Laurenta, prosím.
Ano, Annu-Marii Muňozovou, prosím.
Volá Roland.
Děkuji.
Pojď dál, je odemčeno.
Madam v noční košilce?
Mám ti udělat instalatéra?
Víš, že na tohle já nejsem.
-Tak jo. -Tadá.
Beru všechno. Speedbally i kokain.
Plánuješ večírek, nebo sebevraždu?
Přijde na věc.
Co máš teď v plánu? Nechceš…
Můžem dát lajnu a pokecat. Mám dobrou muziku.
Díkec, ale ne. Mám moc práce.
-Moc práce? -Jo.
Tak už to dneska holt chodí.
Tak šup do práce.
-Nech si drobné. -Díky.
Seš slavnej, kamaráde.
Mluví o tobě moji zákazníci.
-Řekni jim, ať si naserou. -Dobře.
Bacha na ten speedball. Má grády.
Měj se, Jacquesi.
Anne-Marie, rád tě vidím.
Tady by to šlo.
Nikdo nás neuvidí. Jsme daleko od Saint Laurentových dílen.
Vidím, že jsi stále má dobrá přítelkyně.
Pierre by mě mohl vykopnout.
-Nejsem imunní. -To chápu.
Vysvětlíš mi, co se děje s Yvesem? Kde je mu konec?
Tady není.
Co tím myslíš?
Hledali jsme ho celé dva dny.
Nakonec nám zavolali z azylového domu v Nanterre.
Netušil, kde byl.
Žádné doklady, kabát, boty.
Buď se s někým popral, nebo ho někdo zmlátil. Kdo ví.
Nebyla to pěkná podívaná.
Není to poprvé, co se takhle utrhl ze řetězu.
Bude v pořádku. Postavíte ho na nohy.
Pierre ho nechal zavřít do léčebny. Yves po něm hodil mramorovou bustu.
I když mu to nemyslí, ví, jak zacházet s Pierrem.
To si nezaslouží. Sice hodně štěká, ale celé to visí na něm.
Yves by to bez něj nezvládl.
V roce 1961 taky skončil v léčebně.
O půl roku později ho pustili a založil vlastní značku.
Tentokrát je to horší.
Tentokrát to nejsou jen nervy, ale i chlast a drogy.
A mezi drogy řadím i tvého Jacquese.
Už vůbec nenavrhuje.
Celá firma stojí.
250 zaměstnanců lační po jakémkoli drobečku.
Přehlídky jsou za měsíc.
Celou kolekci navrhuji já.
Kdo o tom ví?
Nikdo. Jenom Pierre a já.
Všem lžeme.
Když spolu mluvíme, říkáme si, jestli je tohle konec.
Tudy.
Udělal jsi to schválně?
Co jsem udělal?
-Co jsem udělal, Anne-Marie? -To tvrdí Pierre.
Že jsi Jacquese navedl, aby Yvesovi ublížil.
Že jsi Jacquese využil, abys Yvese zničil.
Tak tohle vy si o mně myslíte?
Já nevím.
Proč bych to dělal?
Protože žárlím?
Protože nejsem Yves a chtěl bych být?
On i Jacques jsou oba dospělí.
Pierre je tak naštvaný,
protože nechce přiznat, že je Yves blázen.
Za to my s Jacquesem nemůžeme.
-Dobře. -No vidíš.
Nemocnice u Svaté Anny
Můj Karlito.
Přišel jsi mě vysvobodit?
Nic jsem ti neudělal.
To on přišel za mnou.
Miluje tě.
To ty nedokážeš milovat.
Kam jdeš? Karle!
Nenechávej mě tady samotného!
Karle?
Teď ne, mami!
Ano, teď!
Pak tě zase nechám na pokoji.
Mami, o co jde?
Byla jsem u kadeřnice.
Vedle mě seděly dvě drbny.
Hraběnka de Ribes a baronka Rothschildová.
Přítelkyně Yvese a Pierra, pokud jsem to správně pochopila.
Jestli ti jde o to, že mě pomlouvaly,
nechci to slyšet.
Pomlouvaly mě.
Tebe?
Řešily „matku Karla Lagerfelda“, tu nacistku.
Francouzi nás vždycky budou mít za nacisty.
A ani jsem nepípnul.
Ale Pierre Bergé má svoje kontakty.
Ví, že tvůj otec nebyl ani baron, ani Švéd.
A že ve svých fabrikách využíval nucené práce.
Rozhodl se to všem povědět.
-Ztratil jsi kontrolu, synu. -Ne!
Zase ji získám.
Moc ti to sluší, Amino.
Solidní objem. Skvělá práce.
Pořád je s tím novinářem z Paris Match?
Amina? Proč se zajímáš o Paris Match?
Tak co,
mluvil jsi s Pierrem Bergém?
Amino.
-Bydlíš na Champs-de-Mars, že? -Ano.
Hodím tě pak domů.
-Mám to po cestě. -Dobře.
Jacquesi?
To jsem já. Otevři.
Můžeme si promluvit?
Tvůj Yves
Jen pro tebe Tvůj Yves
Jacquesi, jsi moje neřest, můj život, moje víra, můj hřích i má smrt
„Karle,
„tohle už není legrace.
„Jelikož mi ještě zbývá trocha pýchy a energie,
„já, pan gigolo,
„zabiják génia,
„se vracím tam, kde mohu stát s hlavou vztyčenou.
„Sbohem, Paříži.
„Hodně štěstí.
„Jacques.“
A je moje.
-Bože, to je trouba! -Maminko!
Co tady děláš?
Zlatíčko!
Jsem zpátky.
Moc ti to sluší.
Kde je táta?
Odpočívá. Nebo se o to aspoň snaží.
-Haló? -Co to slyším za novinky?
Že je Saint Laurent po smrti?
Anno. Drby doběhly až do Milánu?
Ano. Všichni novináři četli ten článek z Paris Match.
Kde se ty povídačky vzaly?
Říkám si úplně to samé.
Co na to Pierre?
Pierre se chová jako klasický Pierre.
Odmítá novinářům zvedat telefony.
Nikdo z nás se mu nedovolal.
Co bude dělat? Schovávat mrtvolu ve skříni?
Jestli je Yves Saint Laurent po smrti, musíme to vědět.
Nemůžu tomu uvěřit.
Vyrážím do Paříže.
Se všemi ostatními z Vogue si na Bergého počíháme.
Bude s námi muset mluvit.
Dobrá. Dej mi vědět, ano?
-Samozřejmě, drahoušku. -Díky.
JE YVES SAINT LAURENT PO SMRTI?
Pojďte dál, pane doktore.
Dobrý den, pane de Baschere.
Můj Jacquesíčku!
Mám takovou radost!
-Takovou radost. -Já taky.
Kde mám horkou čokoládu, co?
Hned tady bude.
Kde je máma?
Netuším. Asi na vinici, řekla bych.
Dobře.
Seš tady kvůli nám, nebo zdrháš z Paříže?
Jsem tady kvůli vám.
-Lagerfeld ti dal kopačky? Seš švorc? -Ne.
-Seš nemocnej? -Ne.
Jestli jo, drž se dál od táty.
-Nemá žádnou imunitu. -Nejsem nemocný.
Jsem tady kvůli dobré společnosti a troše té lásky.
Tři roky sis na nás nevzpomněl. Věděl jsi, že táta má rakovinu.
Skoro ani nezavoláš a teď chceš lásku.
Nezapomněl jsem na vás, Anne.
Běž za tátou. Ví, že jsi tady.
Počkej!
Jsem zpátky,
obědváme, povídáme si! Řekni mi, jak se máš!
Kdo je Beaumarchais?
Moji známí tě znají z večírků v Paříži.
Prý se představuješ jako Jacques de Bascher de Beaumarchais.
Tak by mě zajímalo,
kdo je ten Beaumarchais?
Naše jméno ti nebylo dost dobré?
Málo sofistikované?
Stydíš se za ně? Je moc staromódní?
Málo pozlátka na tu tvou smetánku?
Nevíš, o čem mluvíš.
Ale ano, vím. Je to všude a příčí se mi to. Takhle nás nevychovali.
Křičíš na mě! To by stačilo.
Myslela jsem, že se s Lagerfeldem milujete.
Jo, to jo.
Fakt? Protože mně to zní, že jste si jen chtěli zašukat.
Máš na víc, Jacquesi. A jak jsi naložil se svým životem?
Vzdal ses kvůli tomu studií. Zřekl ses své vlastní rodiny.
Namlouváš si, že na tebe táta zanevřel, protože seš homosexuál.
Ale táta na tebe zanevřel, protože jdeš cestou nejmenšího odporu.
Zapněte televizi!
Kdybych byl po smrti, věděl bych o tom.
Dneškem počínaje jsem se opět mohl vrátit do studia.
Jsem nemocen.
Vážně nemocen.
Již nějakou dobu, ale nikdo to nezaznamenal.
Pan Saint Laurent prodělal nervové zhroucení.
A dnes můžeme pravdivě potvrdit, že žádnou jinou nemocí netrpí.
Zbláznili se?
Tohle je zabije.
Aspoň se v tom přestanou vrtat.
Všechny ty povídačky, co se šířily kolem,
jsou jen prachsprosté pokusy
o očernění módního domu Saint Laurent.
Pan Saint Laurent je stále stejně brilantní.
Karle.
To je tvoje práce?
Ty jsi to neslyšela?
Yves se zvládne zničit úplně sám.
Má tu nejlepší lékařskou péči.
Ano, nebojte se o mě.
Postarám se o sebe.
Brzy na tom budu lépe.
Pořád vás dokážu překvapit.
A ti, co za těmi pomluvami stojí,
by měli vědět, že zjistíme, o koho se jedná.
-Prosím? -Kancelář Saint Laurenta, prosím.
-Koho chcete? -Annu-Marii Muňozovou.
-Kdo volá? -Roland.
-Prosím? -To jsem já.
Ano.
Tohle mi prosím odpusť, ale nemám na výběr.
Co?
Mám u sebe dopisy, které Yves poslal Jacquesovi.
Jak to souvisí s námi?
Vyřiď Pierrovi, že jestli mě ještě někdy pomluví,
nebo si se mnou bude jakkoli zahrávat, předám je novinářům.
Rozumíme si?
Ano.
Jsme moc rádi, že jsi tady.
Díky, Chantal.
Dobrý večer, táto.
Jak je na tom réva?
Už pučí?
Docela dobře.
Nemělo by mrznout.
To je dobře.
Brzy ji budeme moct prostříhat.
Nejspíš ano.
Volal mi Augier.
Prý nám pošle dva pracovníky,
než si seženeme další.
Xavier, náš nejmladší by mohl přiložit ruku k dílu.
Jestli už bude mít po zkouškách.
Měl by je mít skoro za sebou, že?
Ano, už je má skoro za sebou.
To je dobře. Bere to vážně, náš nejmladší.
Je na něj spoleh.
Týjo.
Jako fakt?
Víš, co tě trápí?
Neužitečnost.
Kdybys byl užitečný, nepřipadal by sis tak sám. Já si tak nikdy nepřipadám.
Zas ty tvoje homoušský organizace.
Žádný pochody mě nezajímají.
-Proč ne? -Prostě ne.
Homosexualita není jen věc jedince, nebo způsob oblékání, nebo večírky.
Je to o tvém životě. Umožnit druhým, aby ho žili.
Je to hluboce politické.
Je to nějaká idea a myslím, že je důležité nějakou mít.
Potřebuješ ideu, Jacquesi.
Revolucionář a gigolo v jednom. Pecka.
Ještěže má táta tři další děcka, jinak by rodinu potkala záhuba.
To by fakt nešlo.
To je on?
-Jdeš s námi? -Ano.
-Jdeme. -Dobře.
-Doženu vás. -Tati, začíná bohoslužba.
Pojďme.
Pojďme, drahý.
Možná jsem se měl nahlásit předem.
To by nebylo tak vtipné.
Promiň. Tebe jsem tady… doopravdy nečekal.
Když jsem v mládí dorazil do Paříže,
tomuhle vymódění jsme říkali „tala“.
Chodilo se tak do kostela.
Tohle jsem já bez make-upu.
Všechno jsem napravil.
Už bude všechno jinak.
Vydáme se do USA a vyrobíme ten zatracený parfém.
Začneme odznovu. Dobře se pobavíme.
A vrátíme se silnější.
Pomstíme se jim.
Musím se ti omluvit.
Choval jsem se hrubě.
Až moc hrubě.
Měl jsem strach. Nebyl jsem ve své kůži.
Řekl jsem věci, co jsem tak nemyslel.
Ale trochu ano.
Nezlob se na mě.
Já se na tebe nezlobím.
Tak pojď.
Vyrazíme.
Milost Ježíše, našeho Pána,
láska Boha, Otce,
a společenství Ducha svatého nechť je vždy s vámi.
-A s vaším duchem. -A s vaším duchem.
Připravme se na oslavu Eucharistie tím,
že si uvědomíme, že jsme hříšníci.
Jacquesi.
-Táta se chce prohodit. -Co?
Stoupni si vedle něj.
Aleluja, aleluja.
Chvála Tobě, Ježíši.
České titulky Tereza Šplíchalová