Tento seriál je volně inspirován životem Karla Lagerfelda.
Některé postavy, jejich osobní a profesní vztahy,
promluvy a činy, místa, zápletky, události
a některé umělecké výtvory
mohou být vymyšlené nebo pozměněné v rámci kreativního záměru autorů.
V takových případech
je jakákoli podobnost se skutečnými postavami nebo událostmi
pouhým kreativním záměrem
a neslouží jako popis skutečné osoby nebo události.
JARO 1978
Dobrý den, Karle Lagerfelde.
Stala se z vás mezinárodní hvězda na poli módy.
Nevím, jestli zrovna hvězda,
ale častěji než u sebe v posteli spávám v letadle.
ŘÍM
Moc pěkná kabelka.
Jedna z vašich?
No jistě.
-Tady? -Ano.
Jsem v podstatě takový prostitut.
rozhovor s Karlem 4. března 1978
Opravdu! Tolik práce snad ani nejde mít,
myslím tím s propagací mých výtvorů.
Jak dlouho už jste na turné?
Mělo to zabrat deset dní, teď jsme na třech týdnech.
Všechna velká města chtějí svoji prodejnu Chloé.
Včera bagel v New Yorku. Dneska zákusek v Římě.
Lék na časový posun.
To jsou ty svatební šaty pro slečnu Picassovou?
-Ano, večerní model. -Vypadá teatrálně.
Pozor, ještě jste nic neviděla. To nejsou jenom svatební šaty.
Je to manifest.
Ukažte.
Nádhera.
Víte, co Saint Laurent chystá na denní model?
To mě nezajímá.
Dobře.
-Musíme jít. Přijdeme pozdě. -Běžte napřed.
Já ještě chvilku zůstanu.
Ale sestry Fendiovy na vás čekají.
Ještě něco mám. Jen ať počkají.
Dobře.
Sejdeme se tam.
A nikdy nezapomínáte, že móda musí hlavně prodávat.
Však jistě, tvořím šaty, ne poezii.
Problém není to, že by vám mohla dojít inspirace,
ale že vás někdo musí zastavit!
Ne… když jsem dělal haute couture,
navrhoval jsem 50 šatů ročně.
To mi nestačilo.
Málem jsem se unudil.
Já musím pracovat.
Kreslit je pro mě jako dýchat.
Práce je má jediná zodpovědnost.
Nic jiného mě nezajímá.
Ty jsi tady?
Mezi třemi lety a dvěma schůzkami.
Říkal jsi, že tuhle kavárnu máš nejradši, tak jsem to risknul.
No jasně.
Znáš Xaviera de Castellu, Kenzova přítele?
-No jistě. -Ahoj, Karle.
A tohle je Gianni, náš dnešní úlovek.
Nekomunikujeme spolu. Mluví jen italsky, ale je to kus.
Promluvíme si?
Jasně.
Jak to jde s Xavierem?
Je jako můj bratr.
Jen se ptám, jak tvůj výlet pokračuje.
Dobře.
Co ty?
Není to běžné, že se někde jen tak zjevíš.
JSTE SRDEČNĚ ZVÁNI NA SVATBU PALOMY A RAFAELA
Pozvánka na svatbu Picassovy holky! Zázrak.
Nedal jsem jí na výběr.
Hostina se pořádá u mě a chtěl jsem, abys tam byl.
Bude tam Pierre a Yves?
V čele stolu s námi, ano.
Nevěřili, že uspěju, tak jim to dám pořádně sežrat.
Uvidíme, jak to stráví.
Ne, díky.
Konečně držím svoje slovo.
Neříkám, že máš přestat cestovat nebo se vzdát svých přátel.
Ty a já, my jsme v pohodě, Karle.
Na správnou vzdálenost. Ne moc blízko a ne moc daleko.
Není to krok zpátky.
Je to pomsta pro nás pro oba.
Já se žádným úspěchem chlubit nemůžu.
A co jsem dokázal já,
když za mnou nikdo nebude stát?
Když tam nebudeš, Pierre a Yves vyhráli.
Jednou se zase vrátím.
Paloma se nevdává každý měsíc.
Jsem tady pro tebe, ano?
Jako jsi tady byl ty pro mě, když mi zemřel otec. Ale…
nechtěj po mně, abych se vracel do tvého stínu.
Až se do jámy lvové jednou vrátím, jako že se vrátím,
chci mít něco, na co budu pyšný.
A i když budu s tebou, budu mít vlastní hodnotu.
Kdy?
Karle. Jsi číslo jedna v USA. Bohatý jako Krésus.
Nepotřebuješ mě.
Nechceš být v mém stínu, ale moje peníze ti nesmrdí?
Mám ti je vrátit?
Xavier má až dost. Určitě se rád podělí.
Ne.
No nic, musím běžet.
Tady ho máme.
Pardon.
Zdržel jsem se.
Něco důležitého?
Důležitá je jenom práce.
Kde je Rosemarie?
Volají vám z Paříže, šla to vzít.
Jak to vypadá s naší reklamou?
Kterého fotografa chceme?
Rosemarie říkala, že navrhujete večerní róbu pro Palomu Picassovou.
V konkurenci se Saint Laurentem.
Kdo se nesrovnává, ten nekonkuruje.
Ale určitě to budou ty nejkrásnější šaty.
A celý svět bude u toho.
Úplně celý ne, bohužel.
Tohle je vynikající.
Měli bychom se vrátit do Paříže.
Do Paříže?
Děkuji. Jsem vám moc vděčný.
Jak je na tom madam?
Je v umělém spánku, aby si tělo odpočinulo.
Až se probudí, s trochou štěstí zítra,
budeme vědět, kdy se vrátí domů.
Dům bude připraven.
Běžte, jistě máte co na práci.
Děkuji.
-Moniko? -Ano, pane.
Vím, že při mrtvici záleží na každé vteřině.
Pokud vyvázne bez trvalých následků, bude to vaší zásluhou.
-Člověk to nikdy nečeká, že? -To ne.
Pane, slečna Picassová a její snoubenec čekají v salonku.
Jsou tady kvůli těm svatebním záležitostem.
Ne, to bych nechtěla.
-Štěstí ti sluší. -Myslela jsem, že jsi na nás zapomněl.
Ale kdepak.
Dokonce mám…
Rafaeli.
Raz, dva, tři.
To vytvořil můj asistent.
Vidíte ty kartičky?
Když mi dáte seznam hostů, budeme je moct rozsadit.
Máš ten seznam?
Podívej, to jsme my.
Loulou a Alexandre, perfektní.
Chtěla jsem je seznámit.
Rodina a matka zde…
Koho posadíme vedle Kenza? S kým se snese?
A sem.
Připojí se k nám i Jacques?
Prosím?
Pardon, nerozumím. Kdo volá?
Italsky? Anglicky?
Anglicky, prosím.
Nabídli vám něco k pití? Kávu?
Kávu bych si dal, díky.
Carla Fendi. Sestra číslo čtyři.
Jacques.
Díky, že jste sem vážil cestu. Líbí se vám v Římě?
Ano.
Takže.
Chystáme se spustit reklamní kampaň
k naší nové konfekci.
Jistě jste s naší značkou obeznámen, že?
Trochu ano.
Chtěli bychom osvěžit naši image.
Chceme něco moderního, neočekávaného.
A sháníme fotografa,
který by naší značce vtiskl novou podobu.
Někoho mladého, ale v souladu s tradicemi Fendi, samozřejmě.
Dobře.
A ptáte se mě, jestli někoho neznám?
Ne…
Včera mi volal Karl a pověděl mi o vás.
Jo? O mně?
Má za to, že jste pro přetvoření image Fendi ideální volba.
Fajn.
Jeho slova.
Já o fotografii vůbec nic nevím.
To jsem pochopila…
Takže
Karl pro nás navrhuje už 10 let.
Bez něj bychom nebyli, kde teď jsme.
Máloco mu mohu odmítnout.
Je to svatba století. Musí udělat dojem.
Ale nemusí být nutně pěkné, nejsou od Saint Laurenta.
Chce to výraznější ramena. A boky taky.
Co říkáte na ten pas?
Zúžit. Chce to víc všeho.
Nic buržoazního, ale musí mluvit samy za sebe.
Pane, máte hovor.
-Prosím? -Řekl jsi Carle Fendi, aby mě najala?
Proč reaguješ takto?
Za koho se máš, Karle?
-Nabízím ti práci. -Ne.
Taháš za provázky, abych dostal kšeft, na který nejsem kvalifikovaný.
Nutíš svou nadřízenou, aby mě najala proti své vůli.
Nejsem tvoje loutka.
Nemůžeš mě k ničemu přinutit.
Nepotřebuju ani tebe, ani práci.
Píšu!
Píšu.
Myslíš, že mi na té kolekci pro Fendi nezáleží?
Riskoval jsem kvůli tobě.
Tu práci ti nabízím, protože si myslím, že na ni máš.
Nejsem fotograf, Karle!
Chtějí po tobě jenom nápady.
A těch máš spoustu.
Potřebuješ něco konečně dotáhnout do konce.
Abys mohl být pyšný.
Tak to přijmi
a vrať se do Paříže s hlavou vztyčenou.
Na tu svatbu.
Prosím.
Potřebuji tě.
Šlo by to?
Ano.
Uděláme si hezký večer, že?
No, tak, odmítl jsi Karla. Je po všem.
A je to.
-A je to. -Přesně tak.
Co bys dělal, kdybys měl pracovat?
Já pracuju. Jsem architekt.
Stavíš svoje vlastní domy, to se nepočítá.
Jiným bych je nestavěl.
Proč? Co bys dělal ty, kdyby tě neživil Karl?
Netuším.
Pardon, že ruším, pane, ale pan de Bascher je neodbytný.
Telefon, pane.
Prosím?
Bylo by to o holce, o pěkné americké holce.
Její rodiče si myslí, že je v lázních v Baden-Badenu, ale ona je v Římě.
A nosí oblečení od Fendi.
O čem to mluvíš?
O kampani pro Fendi.
Fotky neudělám, ale film bych vám natočil.
Něco moc krásného.
Každý záběr bude jako malba
mých oblíbených zákoutí v Římě.
Nechceš dělat fotografa, ale režiséra jo. Opravdu?
Spisovatel a režisér.
No tak, Jacquesi, měj rozum.
Potřeboval bys celý tým.
Je to spousta práce.
-Se skutečným rozpočtem. -To je moje nabídka.
Není to hra.
Je to závazná smlouva s Fendi.
Ano nebo ne?
Patnáctiminutový film.
Pět minut.
Patnáct.
A když uspěju, přijedu na tu svatbu.
Domluveno.
Každý den ji učešte.
Chce být upravená, i když ji nikdo nevidí.
Samozřejmě, pane.
Můžeme odjet, jestli se ti tady nelíbí.
Jestli by ti bylo líp v Paříži nebo v nemocnici, odvezeme tě zpátky.
Kdyby byl s čímkoli problém, hlavně si řekni.
Vrátím se hned, jak to půjde, a co nejčastěji, co to půjde.
Běž pracovat.
Natři jim to.
Před kým můžu být sám sebou, než před tebou?
K čemu to vůbec je, být sám sebou?
Jsem smutný.
Nemysli na to.
Jedeme. Zpátky do Paříže.
Musíme se připravit na svatbu.
O DVA MĚSÍCE POZDĚJI
Zatraceně. Už jste tady.
-Vy jste ještě tady? -Máme zpoždění.
Není nachystaná, učesaná, oblečená. Je to k vzteku.
-Kdo to je? -Večerní róba.
Za hodinu máme být na radnici.
Zajdu pro žehličku.
Říkal jsem si, kdy na tebe narazím.
Všichni jdou kvůli mně pozdě.
Neměli jsme hotovou sukni.
Po úspěšném dobytí světa je to velice pokorné,
skončit tam, kde člověk začínal. Sezením v předsíni
a čekáním, až si dáma obleče šaty.
Máš na sobě své sedmimílové boty.
Plánuješ začít zdrhat, až uvidíš Pierra?
Ne. Proč?
Neběhá rychle.
Jak se ti daří?
-Lépe. A tobě? -Lépe.
Zestárl jsi.
Přibral jsi.
Chyběl jsem ti?
Víš, že mě pustil k vodě? Pierre.
Slyšel jsem.
Kvůli americkému zahradníkovi.
Hádej, jak se jmenuje.
Madison Cox.
Docela to Pierrův život vystihuje.
Žiju se svým služebnictvem.
Občas ani nevstanu z postele.
Takové dny mám nejradši.
Chtěl bych zase mít 20 let
a dělat věci čistě pro krásu.
Ale no tak.
Zníš jak nějaký páprda.
„Jsem starý budoár, kde po koutech schnou růže,
„kde tlí spoušť dávných mód, kterým nic nepomůže.“
Celou ji určitě neodrecituješ.
Znám jen ty dva verše.
Já Baudelaira nikdy nečetl.
Moje matka umírá.
A Jacques? Jak ten se má?
Jako Jacques.
-Ta dá! -Perfektní.
Sedí to dobře, že?
Bezchybně.
Moc ti to sluší, drahoušku.
-Pustíme se do vlasů, dámy? -Pojďme.
To jsou tvé denní šaty?
Zkus s tímhle udržet tužku.
Vítejte. Pojďte dál.
-Zdravím, Karle. -Dobrý den.
-Nádhera. -Díky.
Karle, to je úchvatné.
Jsi tady král.
Hezky to voní.
Nádhera, klasický Karl.
A to jsi ještě nic neviděl.
Nemůžu se dočkat.
Díky. Rád jsem tě viděl.
Díky.
Vítejte. Dobrý večer.
-Dobrý večer. -Dobrý večer.
Slečna Picasso je připravena.
Pane, je po vás sháňka.
Zůstaňte, ať vidíte, až vejde. Zasloužíte si to.
-Hned jsem zpět. -Dobře.
-Pane Lagerfelde. -Dobrý večer.
Oblečeš mě?
Hrozně jsem utíkal. Před pěti hodinami jsem dokončil střih.
Hned jsem vyrazil na letiště. Ani jsem se neosprchoval.
Ne, něco víc klasického.
-Už jsou tady Pierre a Yves? -Pierre ano, Yves ještě ne.
Tu bílou.
Co Palominy šaty?
Žádná privilegia. Uvidíš je až zároveň se mnou.
Karle.
Hrozně tvrdě jsem dřel.
Dřel jsem tak tvrdě, že bys mě nepoznal.
Dva měsíce jsem nespal.
A nevěděl jsem, co dělat.
Každé ráno jsem si říkal, že s tím seknu, že musím zavolat Karlovi.
A říct mu, že na to nemám, že jsem udělal velkou chybu.
A proto jsem vydržel.
-Nechtěl jsem ti volat. -Myslel jsem, že jsi na mě zapomněl.
Mám talent.
Říkali mi to.
Fakt.
Pak jsem dostal nápad, jak to pojmout,
a pak mi to celé secvaklo.
Věděl jsem, co musím udělat.
Trval jsem na tom a oni mě nechali.
A dopadlo to skvěle. Fakt skvěle.
-Začali mi věřit. -Vidíš?
Říkal jsem ti to.
Nic jiného teď dělat nechci. Jen točit filmy.
Pomůžu ti.
Brzo už tvou pomoc potřebovat nebudu.
-Ne. -Ne?
Děkuji.
Díky, že jsi mi dal svobodu.
Jsem zpátky z Říma.
-Z Říma? -Teď jsem dorazil.
-Teď? -Zrovna teď.
-Proč? -Natočil jsem film.
Těším se, až ho uvidíte.
To bychom rádi.
Scénář, režii, všechno jsem dělal já.
Opravdu, já…
Čím přesvědčivější iluzi vytváříš, tím víc vidím, kdo jsi.
Jsi sám a opuštěný.
A ty? Počkat, tamhle je Anna. Anno!
Jacquesi!
Kamaráde.
Jak se ti daří?
Moc ti to sluší.
Gratuluji. Neuvěřitelné!
Děkuji.
-Mějte se. Díky. -Moc příjemný večer.
Nepřevlékneš se? Vyrážíme ven, všichni už odešli.
Mně už to stačilo.
No tak, pojď se mnou. No tak.
Zůstaň.
Všechno ti povykládám.
FENDI uvádí
Natočil JACQUES DE BASCHER
Carlu Fendi, prosím. Karl Lagerfeld.
Přepojím vás.
Tak co? Viděl jste to?
Je to dobré, že?
Ano.
Nevěřila jsem v něj. To vám teď už můžu říct.
Ale je to krásné, smyslné, vzdušné.
Perfektně ztvárnil ducha Fendi.
Měl jste pravdu. Byl to výborný nápad, ten film.
Než ta kolekce vyjde,
budeme ho moct pouštět novinářům.
Je na to moc brzy?
Omlouvám se. Zmýlil jsem se.
Ten film nemůžeme použít.
Proč ne?
Není profesionální. Působí jak od nějakého studenta.
Ale to se mi na něm líbí. Je tak překvapivý a spontánní.
Ten film pouštět nebudeme.
Náklady vám zaplatím.
Ale… Vždyť má talent, no ne?
Ano…
Má talent.
ELISABETH LAGERFELDOVÁ ZEMŘELA NA PENHOËTU O ČTYŘI MĚSÍCE POZDĚJI,
14. ZÁŘÍ 1978, A SVÉHO SYNA UŽ NEVIDĚLA.
České titulky Tereza Šplíchalová