Tento seriál je volně inspirován životem Karla Lagerfelda.
Některé postavy, jejich osobní a profesní vztahy,
promluvy a činy, místa, zápletky, události
a některé umělecké výtvory
mohou být vymyšlené nebo pozměněné v rámci kreativního záměru autorů.
V takových případech
je jakákoli podobnost se skutečnými postavami nebo událostmi
pouhým kreativním záměrem
a neslouží jako popis skutečné osoby nebo události.
JARO 1981
Bylo to magické, úchvatné. To jsem ještě nikdy neviděl.
Boží, fakt šílenost!
-Co to mělo být? -Tak vidíš.
Jo, to vidím.
Thierryho Muglera a jeho lidi nezajímají hezké věci, nebo věci,
co se dají nosit.
Jsou to potomci ekonomické krize,
rebelové, nihilisté, násilníci.
Vedle nich vypadáme jako madam Pompadour na čajovém dýchánku.
Kolik taková přehlídka může stát? 300 000?
Přinejmenším.
To je absurdní. Co budeme dělat?
Prosím?
Nech mě připravit haute couture kolekci.
Proč se tak cukáš?
Už nejsme ta mladá generace.
Ale když přejdeme do haute couture, nebudeme jim muset konkurovat.
Ne, já nešiju pro milionáře.
-Oblékám ženy jako jsem já. -Nebuď socialistka.
Oblékáš boháče.
Když nic neuděláme, za dva roky budeme zastaralí.
Proč to nezvedneš? Mohlo by to být důležité.
Jsem tvůj kreativní ředitel.
Povídám ti, že se buď změníme, nebo upadneme v zapomnění.
Haute couture není pro mě. Nic měnit nehodlám.
Promiňte, pane, ale nedá se odbýt.
Další problém na vašem starém bytě.
Každý večer! Chápete to?
-Každý večer samé pařby! -Nebojte, škody samozřejmě zaplatím.
S vámi je všechno jen o penězích. Tady žijí slušní lidé!
Už žádné orgie!
Příště zavolám policii!
Jacquesi?
-Kašleš na mě! -Promiň.
Kde je?
Ahoj, Karle.
Jak se dneska ráno máš? Jsi v dobrém rozpoložení?
Kde je?
Možná v Le Palace.
Nebo na La Main Jaune, nebo Les Bains Douches, nebo La Java.
V 11 dopoledne?
A vy tu dál parazitujete?
Venku je rozmlácený nábytek. Ale všechno je v pohodě!
Tak šup, vypadněte.
Vypadněte! Okamžitě!
Zmizte z mého bytu! Ven! Okamžitě!
Jste jeho přátelé.
To se o něj nemůžete pokusit aspoň trochu postarat?
A co ty, Karle?
Jak se o něj staráš ty?
Je to šílenec.
-Dobré ráno, Karle. -Dobré ráno.
-Zdravím, Karle. -Dobré ráno.
-Dobré ráno, Karle. -Dobrý den, Karle.
Jeannick, ty jsi královna všech pikotek.
-Díky moc. -Ne, opravdu. To já děkuji.
Další výplatnice…
-Paní Aghionová. -Valérie.
-Nechce dělat haute couture. -Slyšel jsem.
Děkuji.
A? Ty jsi tady u Chloé šéf.
Ještě se do důchodu nechystám.
Kolik by haute couture stála?
-Vydělá nám to… -Opravdu?
-A dovolí to Pierre Bergé? -To nevím.
-Nathalie. -Zkusíme to.
Dobré ráno.
To není možné!
Chytíš mě?
Zahrajeme si na kočku a zajíce.
-Ne! -Počkej.
Ano! Musíte mě nejdřív chytit.
Vyskočím si! Tak jo!
Panebože, to je…
Tady ho máme!
Pane de Baschere, slezte prosím dolů.
Počkejte, už lezu.
-Pardon. -Slez dolů, Jacquesi.
To má být trest?
Udělej pro sebe něco dobrého.
Pořád mi tvrdíš, jak jsi v pohodě, že to jsou jenom večírky.
Ale vzpomeneš si, kdy jsi naposledy nebyl opilý? Nebo na drogách?
Já si nevzpomínám.
Začínáš ve svém věku senilnět?
Už nejsi teenager a já nejsem tvůj otec.
Jen ti chci pomoct.
Takhle to pokračovat nemůže.
Ale těžko se představuje, jak by to mohlo být jinak, že?
Mohl bych začít brzo vstávat a nepít, ale co bych pak dělal?
Jak bych trávil čas?
Psaním dalšího románu?
Čekáním, až za tebou budu moct přijít?
-Ne? To by bylo pěkné. -Už jsem ti to říkal.
Jeden nepovedený film nic neznamená.
Já vím. Jsem dobrej…
ve spoustě věcí. Proto je to tak smutné.
Nevím, co s tím vším dělat.
Ale to nic.
Snažím se přijmout, že lepší než teď nikdy nebudu.
A čím víc to přijímám, tím míň to bolí.
Co pro tebe můžu udělat?
Co pro mě můžeš udělat?
Co bys pro mě mohl udělat?
Odvez mě někam daleko.
Někam pod kokosové palmy.
A začneme zase od začátku.
Pánské oděvy v Riu de Janeiru.
Byl bych tvojí múzou.
Nebo bys mě to mohl naučit.
Ne, ale… Vážně.
Myslím to vážně.
Zachránilo by mě to.
Tak jo, já padám. Čeká na mě Diane a Xavier.
-Táhnou tě ke dnu. -Ne.
Dělají mi společnost.
Dík za polívku.
Monako.
Žádné kokosové palmy, ale…
Sluníčko a moře.
Bojíš se, že levice vyhraje? Zvažuješ daňový únik?
To aby ses zase postavil na nohy. Není to úplně nereálné.
-Vždyť nemáš čas ani sám na sebe. -Vezmu tě do Monaka.
Postarám se o tebe.
Cokoli si přeješ.
Paní Grèsová.
Přízrak.
Díky, Jeane-Jacquesi. Šálek čaje, prosím.
Jistě, madam.
-Ten mladíček z módního domu Patou. -Ušel jsem od té doby kus cesty.
A já jsem pořád tady.
A stále chodíte k Raphaelovi, jak vidím.
Moje dílny nejsou daleko.
Tak o co jde? Poslouchám.
Nejprve bych vám chtěl poděkovat, že jste si na mě udělala čas.
Chtěl bych vás jakožto ředitelku krejčovské federace
požádat o podporu pro Chloé v našem úsilí vstoupit do haute couture.
Proč bych to dělala?
Celou dobu tvrdíte, že vás vysoká krejčovina k smrti nudí.
„Jen pitomci odmítají změnit názor.“
Obor se nezměnil. Ve skutečnosti je ještě horší.
A vy jste pořád Němec.
Přinesl jsem vám ukázat pár našich výtvorů.
Můžete se podívat, že už teď používáme techniky a látky z vysoké krejčoviny.
Takže oficiální potvrzení stavu by jen podložilo,
co už teď děláme.
Jak kdyby haute couture znamenala jen haute couture švy.
Je to náboženství, ne technika. Je to hon za dokonalostí.
Vy módu zbožňujete.
Kdysi jsme měli 200 módních domů. Teď jich je sotva 20.
Přivedu vám novou krev.
Dvě dílny.
Jednu krejčovskou, druhou čistě na šaty. Dvacet švadlen.
-Atelíér na… -Třicet soukromých přehlídek za rok.
Dvě přehlídky pro veřejnost.
Minimálně 25 modelů na kolekci.
Tohle tempo udržím čtyři roky, abychom si udělali jméno.
Pokud polevíte, skončíte.
Jsem připraven.
Bude se mi do cesty stavět Pierre Bergé?
O něj se postarám. Nebude dělat problémy.
Dobrá tedy.
Podívám se na vaše šaty.
-Bude. -Ne, nebude.
To nevíš.
Myslím, že pochopil, že to potřebuješ.
Ano.
Protože mě na první místo staví fakt často.
No nic, Monako…
Plné boháčů a falešných aristokratů.
Budu muset sebrat odvahu a opustit ho.
Jsem hrozný zbabělec.
Někdy si myslím, že se schválně ničíš,
jen aby tě mohl přijít zachránit.
Dej mu ještě jednu šanci, a když tě zklame, přestaň v to doufat.
-A odejdi od něj. -A jdi kam? A dělej co?
To nevím. Ty něco vymyslíš. Seš velkej kluk.
Musím běžet.
Jsi spokojená?
Jsem volná.
Jo.
Ale jsi sama.
Víš, jak tě mám zafixovaného?
Zrovna jste se s rodiči vrátili ze Saigonu
a já vás přijela vyzvednout.
Neznal jsi mě, nikdy jsi mě neviděl.
Čekala jsem na můstku.
A najednou se ke mně rozběhl takový malý klučík
s rozpřaženýma rukama a volal: „Sestři! Sestřičko!“
Tohle pro mě vždycky budeš ty.
Chtěla bych takové nadšení ještě někdy vidět.
…vaše práce. Podepíšete mi to?
No jistě. Pro vás?
Ano.
-Pro vás. -Děkuji.
-Sem? -Ano.
-Jdu pozdě. -Děkuji.
Mějte se. Ciao.
Ahoj, Thierry.
Nedává to smysl.
Nosí Thierryho Muglera, jakože značku,
ale stejně ji chtějí podepsat.
V další kolekci
bys měl na oblečení nechat natisknout svoje jméno.
Bude se prodávat samo.
Dobrý nápad. Kdyby mi došla inspirace, udělám to.
Jean-Paule, počkej. Vejdeme s grácií.
Na čí seš straně?
V životě?
Tam, odkud vítr fouká, jako vždy.
-Podpoříš nás proti těm zpátečníkům? -Uvidíme.
Pospěšte, prosím.
Dámy a pánové, prosím.
Dobré ráno.
Rovnou začneme.
Na pořadu dne toho máme hodně,
tak to rychle prolétneme.
Nejprve bych chtěl odhlasovat maximální finanční limit
pro naše módní přehlídky.
Chtěl bych připomenout, že se věnujeme módě, ne pyrotechnice
a akrobatickým prvkům místo klasických modelek.
Proč ne?
Módní přehlídky mají předvádět oblečení určené k nošení,
ne bizarně naaranžované.
Podívejte, klidně to ještě probereme,
ale vám taky nikdo neříkal, jak pořádat přehlídky.
Proč byste měli něco vnucovat nám?
Protože tady nejste sami,
což vy nováčci prostě nepobíráte.
Víme, čím argumentujete.
Když vás oslabíme, oslabíme tím francouzskou módu.
Ano, a na přehlídky vám bude chodit ještě méně lidí.
Ale mezitím…
Mně na minulou přehlídku
přišlo 3 000 lidí, včetně 400 novinářů.
Takže v pohodě, můžu si dovolit o pár z nich přijít.
Ano, tvůj módní dům má dva roky.
Jsi vzrušující. Ale máš se za nesmrtelného?
Jestli jsou vaše přehlídky zastaralé, dělejte je jinak.
To musíme poslouchat rady hvězd dávno minulých, abychom tady mohli být?
Pokud jsme zastaralí, nemůžeme po nich chtít, aby byli zastaralí s námi.
Děkuji.
Otázka je, kdo by měl rozhodovat.
Možná to nebude stará garda,
ale ti, kteří francouzskou módu přetváří dnes,
kdo by měl o její budoucnosti rozhodovat.
V žádném případě nebudu ten, kdo bude tvrdit,
že by stará garda měla rozhodovat za mladé.
Ano!
Prosím vás, tohle není bitva mezi mladou a starou gardou.
Tohle je o bláznech a o rozumných.
Jde tady o peníze.
Zrovna ty, Lagerfelde, bys neměl mít hlavu v oblacích.
Můžeme to spolu probrat, Pierre.
Moje dveře jsou otevřené.
-Zdravím, Geoffrey. -Dobrý večer.
Čeká na vás pan de Bascher.
-Odkdy? -Celé odpoledne.
Musím jít. Geoffrey, můj kabát.
Pro tebe.
MONAKO NOVÝ RÁJ PRO ZBOHATLÍKY?
Uděláme si doopravdickou fotku.
-Kdy? -Už brzy.
Co tě tady drží?
Přestaň pochybovat.
Začíná být netrpělivý, pane.
Pardon, měl jsem na drátě americký Vogue.
Nemohl jsem to položit.
-Kávu? -Ne.
Látky nakupuješ od stejného dodavatele jako my.
Neexistuje šance, že bys za přehlídky utrácel stejně jako ta děcka.
Co tím sleduješ?
Posaď se.
Jak je na tom Yves?
Proč se ptáš?
Slyšel jsem, že jsi přesvědčil MET v New Yorku,
aby mu uspořádali výstavu.
Budeme mluvit o Yvesovi, nebo o Thierrym Muglerovi a jeho bandě?
Yves na tom není dobře.
To se obecně ví.
Už nic nového nevymýšlí, jen cituje sám sebe.
A ty se ho chystáš nechat posvětit v muzeu,
než odhalíme tuhle smutnou pravdu.
Uděláš z něj boha,
protože sis uvědomil, že prestiž tě v reflektorech udrží i poté,
co jsi sám přestal zářit.
Zajímavá teorie.
Mám pro tebe nabídku.
Chci nechat Chloé oficiálně vstoupit do haute couture.
-A chtěl bych, abys mi nestál v cestě. -Ne.
Proč bych měl souhlasit?
Potřebuješ mě.
Mladí tě neposlouchají, protože tě nemají rádi.
A nemůžeš jim nic nařídit.
Protože jak Yves přichází o talent,
ty přicházíš o svou moc.
A proto teď na schůzkách křičíš.
Já s nimi promluvím.
Můžu je přesvědčit,
že s námi budou silnější než bez nás.
Tak jako teď přesvědčuji tebe.
Ne.
Když z obchodní asociace odejdou,
ztratíš nad nimi nadobro veškerou kontrolu.
Chceš vstoupit do haute couture?
Přesvědč je, ať zase začnou vyjednávat
a ať se řídí výsledkem hlasování.
A budeš samozřejmě hlasovat proti nim.
A ty mi dáš pokoj?
-Prosím? -To jsem já.
-Jo? -Musíme si promluvit.
-Tak se stav. -Bude to lepší u mě.
Ne, když se mnou chceš mluvit, přijď ty za mnou.
Policie, otevřete.
Policie!
Překvapení!
Na odjezd do Monaka, hip, hip, hurá!
Hurá!
-Tak jo! -Opatrně.
Ahoj, fešáku.
Drink, prosím!
Do dna.
Miluju vás, lidi!
Odkdy mi pořádáte pařby?
A co já? Jen na tvář.
-Moc ti to sluší. -No samozřejmě!
-Abychom ti přivolali štěstí! -Ne! Abychom tě přinutili zůstat.
-No jo. -Tady.
-Jo. -No tak, tady.
Hele, je do tebe zabouchnutá.
Diane je do tebe celá udělaná.
Říkal jsem ti, že když mi bylo 12, našel jsem Dianu v encyklopedii?
Diane, princezna de Beauvau, markýza de Craon.
Koukej na ten obličejík.
A bráškovi jsem řekl, že tu si jednou vezmu.
-A? -Máš kliku, že mně se sny neplní.
Moje se vždycky splní, tak si dávej pozor.
Máme co dohánět.
Není to proslulý Karl Lagerfeld?
Co děláš přede dveřmi?
-Nic. -Nic. Ne.
Jednou jsi tady, tak nám jen tak neutečeš.
Jacques bude mít radost. Pořádáme mu večírek na rozloučenou.
Jacquesi? Je tady Karl.
Karlito!
-Večírek na rozloučenou? -Jo, bylo to překvapení.
Bylo to překvapení!
Můžeme si promluvit?
Jasně. Mluv.
Našel jsem byt.
-Byt? -V Monaku.
Celé patro se dvěma vchody.
Má 300 metrů čtverečních a výhled na moře.
Ve stejné budově jako Francis Bacon a Helmut Newton.
To zní stylově.
Potřebuje jen trochu poladit a dovybavit, ale bude fajn.
-A pokoje pro hosty? -Několik.
-Co se tam dá dělat? -Rozfofrovat Karlovy prachy v kasinu.
Počkej, pojď za mnou.
-Je to pěkný byt. -Jo?
Bude se ti tam líbit.
Můžeš odjet už zítra a začít s renovacemi.
A já se za tebou stavím, až budu moct.
Ty…
Ty se za mnou stavíš?
Kdykoli to půjde, ano.
A opravdu přijedu, Jacquesi. Přijedu.
Bude to pro tebe dobré, být daleko.
Ale nebuď zklamaný.
Musím pracovat.
-Nemůžu všeho jen tak nechat. -No jasně.
Nedáš si drink? Nebo lajnu?
Speedball? Ne!
Možná by ses radši vrátil k sobě.
Tak běž domů.
-Chci ti nabídnout ještě něco jiného. -Co?
No tak. Splň mi moje sny.
Sem s tím, Karle.
-No tak, splň mi je. -Chtěl bych tě adoptovat.
Myslím to vážně.
Bylo by to mezi námi oficiální.
Abys mohl přestat pochybovat.
To je…
Vypadni!
Fakt čím dál lepší. Jste tady, ale…
Běžte do prdele!
Dobré ráno.
Tohle není pro mě.
Vysoká krejčovina je skvělá příležitost.
A Chloé ji potřebuje.
To jde mimo mě. Nejsem většinovým akcionářem.
Rozhodnutí je na Lenoirovi a jestli s tebou souhlasí, tak…
Jestli nejsi spokojená, je to kvůli tomu, že máš na očích klapky.
Takže tohle se z tebe stalo?
Někdo, kdo chce zachránit tvůj módní dům? Ano.
Když jsi sem poprvé přišel, byl jsi jak hromádka neštěstí.
Po deseti letech v haute couture.
Tvrdili, že nejsi dost dobrý.
Že jsou tvé návrhy neobratné.
Pořád dokola jsi přidával detaily,
protože jsi nemohl vymyslet nic kloudného.
Vzala jsem tě pod křídla.
Kde ostatní viděli německý nevkus,
já viděla mladého muže překypujícího nápady.
Věřila jsem ti.
Vzala jsem jedny tvé šaty, pak dvoje, pak troje.
A nakonec…
jsem ti svěřila svůj dům.
A teď jsme tady.
Bojuju za tebe.
Hodně jsem toho pro tebe obětoval.
Ne, neobětoval.
Využíváš mě,
aby ses mohl dostat zpět do haute couture a těm svým kamarádíčkům dokázat,
že se pletli, když si z tebe tenkrát dělali legraci.
Všechno tohle…
Osmnáct let spolupráce… Kvůli tomuhle.
Dal jsem Chloé všechno.
Kdybys ze mě udělala partnera, jak jsem si zasloužil,
nemusel bych nic dělat za tvými zády.
Karle.
Nejdůležitější je přátelství.
A důvěra.
A láska.
Fajn.
Utíkej navrhnout tu svou haute couture kolekci.
Ale mou pomoc nečekej. Tak uvidíme, jak to dopadne.
Jsou spálená, Diane.
Nikdo mě nenaučil zacházet s pánvičkou.
Ale no tak. Spálená míchaná vejce. Neuvěřitelné.
Ano.
Kolik je?
Netuším.
Dík.
Xavier už šel.
Jak to včera dopadlo?
-Zvracel jsi. -Jo?
Šikula Jacques.
Celý večer jsi tvrdil, že jsi skvostná troska.
O tom nebudeme mluvit.
Proč bys něco takového říkal?
Protože říkám nesmysly, Diane. Tak proto.
Opusť ho, když nejsi šťastný.
To nemůžu.
Proč ne?
Protože jsem troska.
Ty jsi tak otravnej!
-Fešák, ale otravnej! -Troska.
Proč troska?
-Protože nemáš práci? -Práce mě nezajímá. Nejde o práci…
Byl bych rád,
kdybych něco dokázal
se svými talenty.
Něco dokázal se svými talenty, se svým životem.
Slyšíš se? Zníš hrozně buržoazně.
Jmenuješ se Jacques de Bascher de Beaumarchais, proboha živého.
To nevymyslíš.
Uspět v životě je pro lidi bez rodokmenu.
Je to pro
Karly Lagerfeldy, Yves Saint Laurenty
a všechny ty ostatní galejníky.
Ať si nakupují oblečení, zámky, nábytek z 18. století
a dělají, že mají nějakou minulost.
Jsi, kdo jsi.
A jsi skvělý tak, jak jsi.
Nepotřebuješ se nikým stát.
Co to děláš?
Nic.
-Sleduju tě. -Sleduješ mě?
Díky, že jste tady.
I to, že jsme se opět sešli u jednoho stolu, je vítězství.
Doufám, že tentokrát nalezneme nějaký kompromis,
který všem umožní podnikat dle svého,
ale v solidaritě a vzájemné shodě.
Jako první navrhuji otevřenou diskuzi,
aby mohl každý adresovat své nelibosti,
ale bez přerušování.
A pak můžeme hlasovat.
Vrátili jsme se, protože se mi zdá,
že jsme součástí světa módy.
Ale z posledního setkání
jsem si odnesl dojem, že možná existují určité úrovně.
Možná bychom měli mít více stolů?
Protože pokud je to tak, že na jedné straně máme skutečné návrháře
a na druhé nás,
návrháře odpadního oblečení,
co je dobré akorát tak na předvedení,
tak si to pojďme rovnou říct.
To si totiž nebudeme rozumět.
Thierry, nikdo neřekl, že produkujete odpadky.
Jsme mladí, ale umíme číst mezi řádky.
Pojďme si pro změnu promluvit upřímně.
Nejspíš jste pořádně neposlouchali…
Ne, poslouchal jsem velmi dobře.
Této asociaci předsedám
s benevolencí a otevřenou myslí, ale každý jsme v jiné pozici.
-S benevolencí? -To nemůžu změnit.
Ani nezačínej. Tady nejde o ničí pozice.
Tuto asociaci jsme založili, než jste vůbec vznikli. Jste její součástí
-a musíte dodržovat pravidla. -Držíš se svých privilegií.
Tady nejde o privilegia.
Rozhodně tady jde o privilegia.
Pardon, ale to je potřeba říct.
Karle?
Potřebujeme tvůj hlas.
Jdeme!
Super.
Výborně.
Gratuluju.
Pěkně jsi mě bodnul do zad.
Stejně bys svůj slib nikdy nedodržel.
Radši bys zemřel, co? Než mě nechat dělat haute couture.
MONAKO
Číšník je na cestě.
Z luxusních hotelů mi jde hlava kolem.
Hrozně dbají na styl,
ale nejsou schopní najmout schopné číšníky.
Promiň, mám hlad a mám žízeň.
Konečně. A otravuje mě to.
-Pane. -Děkuji.
Už teď toho lituju.
-Nechceš hranolky? -Ne.
Takže.
Jsme tady.
Vypadáte trochu jako Ludvík II., už vám to někdo řekl?
Karl Lagerfeld,
námezdní návrhář konfekce.
Jacques de Bascher.
A to mi stačí.
Chodíte sem často?
Jsem tu poprvé.
Jsem na dovolené se svým…
Ta potřeba něco pojmenovávat…
„Definovat znamená omezovat.“
Citujete Oscara Wilda?
Vy znáte Oscara Wilda?
Kdy jste naposledy něco přečetl jen tak pro radost?
Když byla Marylin Monroe ještě naživu.
-Udělám ti seznam. -Ne.
Ne?
Ne, tentokrát ne.
Spontan, jak se říká u nás doma.
Máme tolik času, kolik potřebujeme, abychom vše dali do pořádku.
Dobře.
-No vidíš. -Přestaň.
-Kdy se máme sejít s tím architektem? -Ve tři.
-Volal někdo? -Ano, jeden hovor.
Pro vás, pane. Napsal jsem si číslo.
Omluvíš mě?
-Módní dům Chloé, prosím? -Rosemarie, volala jste?
Ano, pardon, vím, že nemám rušit, dokud jste pryč.
Kolují tady informace, že jste se s paní Aghionovou pohádali.
-A? -Netrvalo to dlouho.
Dostal jste nabídku, tak vám ji pošlu faxem.
Pane, pokud ji přijmete, půjdu s vámi.
A vím, že několik švadlen by šlo taky.
Dobře.
Pošlete mi ji.
Chanel hledá nového uměleckého ředitele.
Majitelé by se s vámi rádi sešli.
Pondělí, 8. června, 17:00, Reform Club v Londýně.
České titulky Tereza Šplíchalová