Denne serien er løst inspirert av Karl Lagerfelds liv.
Enkelte karakterer, deres intime og profesjonelle forhold,
deres handlinger og uttalelser, steder og hendelser,
samt kunstneriske kreasjoner,
kan ha blitt oppdiktet eller endret av forfatterne for dramatiske formål.
I tilfelle slik oppdiktning eller endring,
er enhver likhet med faktiske karakterer eller noen personers historie
kun for dramatiske formål,
og har ikke til hensikt å gjenspeile en faktisk karakter eller deres historie.
VÅR 78
Karl Lagerfeld, hallo.
Du har nå blitt stjernen innen internasjonal mote.
Jeg vet ikke med "stjerne",
men jeg sover oftere på fly nå enn i min egen seng.
ROMA
Veldig fin veske.
En av dine?
Selvsagt.
-Her? -Ja.
Jeg er bare en prostituert.
Intervju Karl 4. mars 1978
Det er sant! Det er ikke mulig å ha det så travelt
og alltid promotere produktene mine.
Hvor lenge har du vært på verdensturné?
Den skulle vart i ti dager, men det har gått tre uker.
Alle storbyene vil ha en Chloé-butikk.
Bagel i New York i går. Wienerbrød i Roma i dag.
Kur mot jetlag.
Er det brudekjolen til Mademoiselle Picasso?
-Ja, kveldskjolen. -Den er dramatisk.
Vent. Du har ikke sett noe ennå. Det er ikke bare en brudekjole.
Det er et manifest.
Få se.
Vidunderlig!
Visste du at Saint Laurent lager dagkjolen?
Bryr meg ikke.
Nei vel.
-Vi må dra. Vi blir sene. -Dra, du.
Jeg blir her en stund.
Men Fendi-søstrene venter på deg.
Jeg har noe jeg må gjøre. De venter.
Ja vel.
Jeg møter deg der.
Og du glemmer aldri at mote først og fremst må selge.
Selvsagt. Jeg lager kjoler, ikke poesi.
Problemet er ikke at du kan slippe opp for ideer,
men at du må stoppes!
Nei... da jeg jobbet med motekunst,
laget jeg 50 kjoler to ganger i året.
Det var ikke nok for meg.
Jeg kjedet meg i hjel.
Jeg må jobbe.
For meg er tegning som å puste.
Mitt eneste ansvar er jobben min.
Og jeg liker å gjøre kun det.
Er du her?
Mellom tre flyturer og to møter.
Du sa at dette var din favorittkafé, så jeg tok sjansen.
Selvsagt.
Kjenner du Xavier de Castella, Kenzos kjæreste?
-Ja. Selvsagt. -Hei, Karl.
Og Gianni, vår venn for dagen.
Vi kan ikke kommunisere. Snakker kun italiensk, men er pen.
Kan vi snakkes?
Så klart.
Hvordan går det med Xavier?
Han er som en bror.
Jeg spør bare hvordan turen går.
Bra.
Med deg?
Jeg er ikke vant til at du bare dukker opp.
DU ER INVITERT TIL BRYLLUPET TIL PALOMA OG RAFAEL
En invitasjon til Picasso-jentas bryllup! Et mirakel.
Hun hadde ikke noe valg.
Mottakelsen er hos meg, og jeg vil at du skal være der.
Vil Pierre og Yves være der?
Ved hovedbordet med oss, ja.
De trodde ikke på min suksess, så jeg skal få dem til å spise sine ord.
Vi får se om de fordøyer dem.
Ellers takk.
Jeg holder omsider mine egne løfter.
Jeg ber deg ikke slutte å reise eller gi opp vennene dine.
Det er greit mellom oss to, Karl.
På rett avstand, ikke for nær eller for langt unna.
Det er ikke et tilbakeskritt.
Det er hevn, for oss begge.
Jeg har ingen suksesshistorier å skryte av.
Og hva har jeg oppnådd
om det ikke er noe rundt meg?
Hvis du ikke er der, har Pierre og Yves vunnet.
Jeg kommer tilbake en dag.
Paloma gifter seg ikke hver måned.
Jeg stiller opp for deg.
Som du gjorde for meg da faren min døde. Men...
...ikke be meg vende tilbake til skyggen din.
Når jeg kommer tilbake til ormebolet, og det gjør jeg,
blir det når jeg har gjort noe jeg er stolt av.
Og selv om jeg er sammen med deg, står jeg på egne bein.
Så når da?
Karl, du er nummer én i USA. Like rik som Krøsus.
Du trenger meg ikke.
Du vil ikke være i skyggen min, men tar imot pengene mine?
Skal jeg gi dem tilbake?
Xavier har mye. Han vil gjerne dele med meg.
Nei.
Uansett må jeg dra.
Her er han!
Beklager.
Jeg ble forsinket.
Noe viktig?
Det eneste viktige er arbeid.
Hvor er Rosemarie?
Paris prøver å nå deg. Hun gikk for å svare.
Hvordan går reklamekampanjen?
Hvilken fotograf vil vi ha?
Rosemarie sa du skulle lage Paloma Picassos aftenkjole.
I konkurranse med Saint Laurent!
Ingen sammenligning, ingen konkurranse.
Men du blir den som lager den vakreste kjolen.
Og hele verden kommer til å se på.
Ikke akkurat hele verden, dessverre.
Denne liker jeg godt.
Jeg tror vi må tilbake til Paris.
Paris?
Takk. Dette betyr mye.
Hvordan går det?
Hun ligger i kunstig koma nå så kroppen kan hvile.
Og når hun våkner, i morgen, hvis alt går bra,
vet vi når hun kan komme hjem.
Huset vil være klart.
Kom igjen, alle har sikkert noe å gjøre.
Takk.
-Monika? -Ja?
Jeg vet at hvert sekund teller når man får slag.
Hvis hun klarer seg med lite skade, er det takket være deg.
-Vi er aldri forberedt, er vi vel? -Nei.
Mademoiselle Picasso og forloveden hennes er i stuen.
De er her for bryllupsplanleggingen.
Nei, det vil jeg ikke.
-Lykke kler deg virkelig. -Jeg trodde du hadde glemt oss.
Absolutt.
Så mye at...
Rafael.
Én, to, tre.
Jeg fikk en assistent til å lage det.
Ser dere de små kortene?
Gi meg gjestelisten, så kan vi plassere dem.
Har du listen?
Se, det er oss.
Loulou og Alexandre, perfekt.
Jeg ville at de skulle møtes.
Familie og mor der...
Hvem setter vi Kenzo ved? Hvem kommer han overens med?
Og der.
Forteller du oss om Jacques kommer?
Hallo?
Unnskyld meg. Jeg forstår ikke. Hvem ringer?
Italiensk? Engelsk?
Engelsk, takk.
Har du blitt tilbudt noe å drikke? Kaffe?
Kaffe er fint.
Carla Fendi. Søster nummer fire.
Jacques.
Takk for at du kom helt hit. Nyter du Roma?
Ja.
Så.
Vi kommer snart til å starte reklamekampanjen
for vår konfeksjonskolleksjon.
Jeg antar du kjenner til merkevaren?
Ja, litt.
Tanken er å friske opp imaget vårt.
Vi vil ha noe mer moderne og uventet.
Vi leter etter en fotograf
som kan gi merkevaren et nytt perspektiv.
Ungt, men uten å miste Fendi-tradisjonen av syne, så klart.
Ja vel.
Spør du meg om jeg kjenner en fotograf?
Nei...
Karl ringte i går kveld og fortalte om deg.
Meg?
Han mener du er perfekt til å gjenskape Fendi-imaget.
Ja vel.
Jeg siterer ham.
Jeg vet absolutt ingenting om fotografering.
Det har jeg skjønt...
Så...
Karl har vært stylisten vår i over ti år.
Fendi skylder ham mye.
Det er ikke mye jeg kan nekte ham.
Det er århundrets bryllup. Det må gjøre inntrykk.
Men den trenger ikke være fin. Det er ingen Saint Laurent.
Blås opp skuldrene, og hoftene også.
Hva med midjen?
Strammere, mer av alt.
Ikke for borgerlig, jeg trenger noe unikt.
Det er telefon til deg.
-Hallo? -Ba du Carla Fendi hyre meg?
Hvorfor reagerer du slik?
Hvem tror du at du er, Karl?
-Jeg tilbyr deg jobb. -Nei.
Du trekker i tråder for å gi meg jobber alle vet jeg ikke er kvalifisert for.
Du tvinger sjefen din til å hyre meg mot hennes vilje.
Jeg er ikke marionetten din.
Du kan ikke få meg til å gjøre alt du vil.
Jeg trenger verken deg eller en jobb.
Jeg skriver!
Jeg skriver.
Tror du ikke lanseringen av Fendi-kolleksjonen er viktig for meg?
Jeg tar en sjanse på deg.
Jeg tilbyr deg denne jobben fordi jeg tror du kan gjøre den.
Jeg er ikke fotograf, Karl!
Alt du blir bedt om, er å komme med ideer.
Og du har massevis av ideer.
Det du må gjøre, er å fullføre noe du har startet.
Det vil gjøre deg stolt.
Så aksepter det
og dra tilbake til Paris med hevet hode.
Til bryllupet.
Vær så snill.
Jeg trenger deg.
Er det greit for deg?
Ja.
Vi har en hyggelig kveld, hva?
Kom igjen. Du sa "nei" til Karl. Det er avgjort.
Sånn ja.
-Der har vi det. -Ja.
Hva ville du gjort om du jobbet?
Jeg jobber. Jeg er arkitekt.
Du lager dine egne hus. Det teller ikke.
Jeg lager ikke hus for andre.
Hvordan det? Hva ville du gjort om ikke Karl forsørget deg?
Jeg vet ikke.
Beklager forstyrrelsen, men Monsieur de Bascher insisterer.
Telefon.
Hallo?
Det må være en pen amerikansk jente.
Foreldrene tror hun er på et spa i Baden-Baden, men hun er i Roma.
Så hun går rundt i Fendi-klær.
Hva mener du?
Fendi-kampanjen.
Jeg kan ikke ta bilder, men jeg kan lage en film.
Noe veldig vakkert.
Hvert bilde blir et maleri
fra områdene i Roma jeg elsker.
Du vil ikke bli fotograf, men regissør. Seriøst?
Forfatter og regissør.
Kom igjen, Jacques, vær rimelig.
Du ber om et helt team.
Det er mye arbeid.
-Et ekte budsjett. -Det er mitt tilbud til deg.
Dette er ingen lek.
Det er en kontraktsforpliktelse med Fendi.
Ja eller nei?
En femten minutters film.
Fem.
Femten.
Lykkes jeg, kommer jeg til bryllupet.
Greit.
Stell håret hennes hver dag.
Hun vil ikke være uflidd, selv om ingen ser henne.
Selvsagt.
Om det ikke fungerer her, tar vi deg med tilbake.
Hvis du har det bedre i Paris eller på sykehuset, kjører vi deg tilbake.
Og om du føler at du har et problem, bare si ifra.
Jeg kommer tilbake så ofte jeg kan.
Gå og jobb.
Vis dem.
Hvem kan jeg være meg selv med om du ikke er der.
Hva er poenget med å være seg selv?
Jeg er trist...
Ikke tenk på det.
Kom igjen. Vi drar tilbake til Paris.
Jeg har et bryllup å forberede.
TO MÅNEDER SENERE
Pokker! Dere er her allerede.
-Fortsatt her? -Vi er så forsinket.
Hun er verken sminket, frisert eller kledd. Det er irriterende.
-Hvem er det? -Aftenkjolen.
Vi må være på rådhuset om en time.
Jeg spør etter et strykejern.
Jeg lurte på om jeg ville treffe deg.
Jeg forsinket alle.
Skjørtet var ikke ferdig.
Etter å ha erobret verden, er det ydmykende
å ende opp der du begynte, i forværelset
for å vente på at damen skal ta på seg kjolen.
Du har på deg sjumilsstøvler.
Skal du stikke av når du ser Pierre?
Nei. Hvordan det?
Han løper ikke så fort.
Hvordan går det med deg?
-Bra. Med deg? -Bra.
Du har blitt eldre.
Du har lagt på deg.
Har du savnet meg?
Vet du at han gikk fra meg? Pierre.
Det hørte jeg.
For en amerikansk gartner.
Gjett hva han heter?
Madison Cox.
Oppsummerer Pierres liv godt.
Jeg bor hos tjenerne mine.
Noen dager står jeg ikke opp.
Det er de beste dagene.
Jeg vil være 20 igjen
og gjøre ting for skjønnhetens skyld.
Kom igjen!
Du høres ut som en gamling.
"Jeg er et gammelt budoar fullt av visne roser
"og en haug med utdatert mote."
Du kjenner sikkert ikke hele diktet.
Bare de to linjene.
Jeg leste aldri Baudelaire.
Moren min er døende.
Og hvordan går det med Jacques?
Jacques.
-Ta-da! -Elsker det!
Det henger godt, ikke sant?
Feilfritt.
Du ser fantastisk ut, kjære.
-Skal vi gå videre til håret? -Kom igjen.
Er det dagkjolen din?
Prøv å holde en blyant med denne.
Velkommen. Kom inn.
-Hallo, Karl. -Hallo.
-Det er fantastisk. -Takk.
Det er storslagent, Karl.
Du er kongen her.
Det lukter godt.
Veldig vakker, veldig Karl!
Du har ikke sett noe ennå.
Kan knapt vente.
Takk. Hyggelig å se deg.
Takk.
God aften. Velkommen.
-God aften. -God aften.
Mademoiselle Picasso er klar.
Du er ønsket ved inngangen.
Bli her for å se henne når hun kommer. Det fortjener du.
-Straks tilbake. -Greit.
-Monsieur Lagerfeld. -God aften.
Vil du kle meg?
Jeg har løpt så mye. Redigerte ferdig for fem timer siden.
Dro rett til flyplassen. Ingen tid å dusje.
Nei, noe mer klassisk.
-Er Pierre og Yves her? -Pierre, ja. Ikke Yves ennå.
Den hvite.
Hvordan er kjolen til Paloma?
Ingen spesialprivilegier. Du får se den samtidig som meg.
Karl!
Jeg jobbet så hardt.
Jeg jobbet sånn at du ikke ville kjent meg igjen.
Jeg har ikke sovet på to måneder.
Og jeg tenkte: "Hva skal jeg gjøre?"
Hver morgen sa jeg til meg selv: "Jeg slutter. Jeg må ringe Karl.
"Jeg må si at jeg ikke klarer dette. Jeg tabbet meg ut."
Derfor fortsatte jeg.
-Jeg ville ikke ringe og si det. -Jeg trodde du hadde glemt meg.
Jeg har talent.
De sa det til meg.
Det er sant.
For jeg hadde en idé til et bilde på et tidspunkt.
Jeg så det og ble overbevist.
Jeg visste at det måtte gjøres.
Jeg insisterte, holdt ut, og de lot meg.
Og det var virkelig flott.
-De begynte å tro på meg. -Ser du?
Det var det jeg sa.
Det er alt jeg vil gjøre nå. Lage filmer.
Jeg skal hjelpe deg.
Snart trenger jeg ikke din hjelp.
-Nei. -Nei?
Takk.
Takk for at du satte meg fri.
Jeg er tilbake fra Roma.
-Roma? -Ja, nå nettopp.
-Nå nettopp? -Nå nettopp.
-Hvorfor det? -Fordi jeg laget en film.
Gleder meg til du ser den.
Det blir fint.
Jeg skrev, regisserte og gjorde alt.
Seriøst, jeg...
Jo mer du skaper en illusjon, jo bedre kan jeg se deg.
En ensom mann.
Bra. Med deg? Vent, der er Anna. Anna!
Jacques!
Min venn.
Hvordan går det?
Du er vakker.
Gratulerer. Utrolig!
Tusen takk.
-Farvel. Takk. -En svært hyggelig kveld.
Skal du ikke skifte? Alle skal ut.
Jeg har fått nok.
Nei, bli med meg ut.
Bli her.
Jeg forteller deg alt.
FENDI presenterer
En film av JACQUES DE BASCHER
Carla Fendi, takk. Dette er Karl Lagerfeld.
Jeg setter deg over.
Så du den?
Den er god, ikke sant?
Jo.
Jeg trodde ikke på ham. Jeg kan si det nå.
Men den er vakker, sensuell, lett...
Han forstår ånden til Fendi.
Du hadde rett. Denne filmen var en utmerket idé.
Vi kan vise den til journalister
før lanseringen av kolleksjonen.
Er det for tidlig?
Beklager. Jeg gjorde en feil.
Vi kan ikke bruke filmen.
Hvorfor ikke?
Den er ikke profesjonell. Den ser ut som en studentfilm.
Det er det jeg liker ved den! Den er så overraskende og spontan...
Vi viser ikke filmen.
Jeg refunderer utgiftene.
Men han er talentfull, ikke sant?
Jo...
Han er talentfull.
ELISABETH LAGERFELD DØDE PÅ PENHOËT FIRE MÅNEDER SENERE,
DEN 14. SEPTEMBER 1978, UTEN Å SE SØNNEN SIN IGJEN.
Oversatt av: Gry Viola Impelluso