Denne serie er løst inspireret af Karl Lagerfelds liv.
Nogle af karaktererne, deres intime og professionelle forhold, -
- ord og gerninger, steder, fakta og kunstneriske kreationer -
- og kunstneriske kreationer -
- kan være fiktive eller ændret for underholdningsformål.
I disse tilfælde af fantasi eller ændringer -
- er enhver lighed med den faktiske figur, historie eller person -
- udelukkende af underholdningsformål -
- og ikke tiltænkt at skildre den faktiske person eller deres historie.
FORÅRET 1981
- Hvad var det? - Nu kan du se det.
Ja.
Thierry Mugler og hans hold er ligeglade med at lave pæne ting -
- og ting, man kan have på.
De er børn af den økonomiske krise, oprørske, nihilistiske, voldelige.
Ved siden af dem ligner vi Madame de Pompadour til teselskab.
Hvor meget kan sådan et show koste? Tre hundrede tusinde?
- I hvert fald. - Det er absurd, hvad gør vi?
Lad mig lave en haute couture-kollektion. Hvorfor stritter du imod?
Vi er ikke den yngre generation.
Men vi kan undgå at konkurrere med dem ved at gå over til haute couture.
Nej, jeg laver ikke kjoler til millionærer.
- Jeg beklæder kvinder som mig på. - Nu ikke så socialistisk.
Du klæder rige folk på.
Hvis vi ikke gør noget, er vi forældede om to år.
Hvorfor tager du ikke telefonen? Måske er det vigtigt.
Jeg er kunstnerisk leder.
Enten ændrer vi os, eller også sakker vi bagud.
Jeg laver ikke haute couture. Jeg ændrer ikke noget.
Undskyld, men han insisterer. Endnu et problem i Deres gamle lejlighed.
Hver aften! Er De klar over det?
- Vilde fester hver aften! - Bare rolig, jeg betaler for skaderne.
Det er altid penge med Dem. Det er en respektabel bygning!
Ikke flere orgier. Næste gang ringer jeg til politiet!
Jacques?
- Du hoster udover mig! - Undskyld.
Hvor er han?
Hej, Karl.
Hvordan går det? Er du i godt humør?
Hvor er han?
Måske på Le Palace.
Eller La Main jaune, Les Bains Douches eller La Java.
Klokken 11?
Og I er her som parasitter?
Der er ødelagte møbler udenfor. Men alt er i orden!
Ud med jer.
Forsvind! Nu!
Forsvind fra min lejlighed!
I er hans venner.
Kan I ikke prøve at passe på ham, Bare lidt?
Hvad med dig, Karl?
Passer du på ham?
Han er skør!
- Godmorgen, Karl. - Godmorgen.
- Godmorgen, Karl! - Godmorgen.
- Godmorgen, Karl. - Godmorgen, Karl.
Jeannick, De er dronningen af picot-syningen.
- Tusind tak. - Nej, virkelig. Tak.
Næste lønseddel...
- Fru Aghion. - Valérie.
- Hun vil ikke lave haute couture. - Det sagde hun.
Tak.
Og? Det er jo dig, der er chef på Chloé.
Jeg er ikke klar til pension.
Hvad koster haute couture?
- Det giver penge... - Virkelig?
- Lader Pierre Bergé dig gøre det? - Det ved jeg ikke.
- Nathalie. - Lad os prøve.
Godmorgen!
Umuligt!
Kan I fange mig? Lad os lege katten efter kaninen.
- Nej! - Øjeblik!
Ja! I skal gribe mig sådan!
Jeg springer!
Gud, det er...
Der er han!
Hr. de Bascher, kom nu ned.
Vent, jeg kommer ned.
- Undskyld. - Ned med dig, Jacques.
Bliver jeg straffet?
Gør i det mindste noget godt for din krop.
Du siger altid, at du har det fint, og at du bare fester.
Kan du huske sidste gang, du ikke var fuld eller skæv?
For det kan jeg ikke.
Er du senil på dine gamle dage?
Du er ikke teenager, og jeg er ikke din far.
Jeg vil bare hjælpe.
Det kan ikke fortsætte sådan her.
Det er svært at se, hvordan det kan være anderledes.
Jeg kunne stå tidligt op, og droppe sprutten, men hvad gør jeg så?
For at få tiden til at gå?
Skrive endnu en roman?
Vente på at tale med dig?
- Ikke? Det ville være rart. - Det har jeg sagt.
At ødelægge én film gør dig ikke værdiløs.
Nej, det ved jeg. Jeg er god til meget, og det er det, der er så trist.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre med det.
Men det er fint.
Jeg prøver at acceptere, at jeg aldrig bliver bedre.
Jo mere jeg accepterer, jo mindre ondt gør det.
Hvad kan jeg gøre for dig?
Hvad du kan gøre for mig?
Hvad kan du gøre?
Tag mig med et sted langt væk.
Under kokospalmerne.
Så kan vi starte forfra.
Herreskrædder i Rio de Janeiro.
Jeg kunne inspirere dig.
Eller endnu bedre, du lærer mig det.
Nej, men alvorligt.
Jeg er alvorlig.
Det ville redde mig.
Nå, jeg smutter. Diane og Xavier må vente på mig.
- Det er dem, der trækker dig ned. - Nej. De holder mig med selskab.
Tak for suppen.
Monaco!
Ingen kokospalmer, men...
Det er solrigt, og det er ved havet.
Er du bange for, at venstrefløjen vinder? Er det for skatten?
For at få dig på fode igen. Det er ikke helt uforeneligt.
- Du har ikke engang tid til dig selv. - Jeg tager dig med til Monaco.
Jeg tager mig af dig.
Når du vil.
- Fru Grès. - Et spøgelse.
- Tak, Jean-Jacques. Tak. - Udmærket, frue.
- Den unge mand fra Patou-huset. - Jeg er kommet langt siden.
- Og jeg er der stadig. - De besøger stadig Raphael.
Mine værksteder er tæt på.
Nå? Jeg lytter.
Først tak, fordi De ville se mig. Jeg ved, De har travlt.
Jeg vil gerne have, at De som formand for Couture-foreningen -
- støtter Chloés forsøg på at blive et haute couturehus.
Hvorfor skulle jeg gøre det?
De siger altid, at haute couture keder Dem ihjel.
"Kun idioter nægter at ændre mening."
Branchen er ikke ændret. Den er endnu værre end før.
Og De er stadig tysker.
Jeg har nogle eksempler på vores arbejde.
De kan se, at vi allerede bruger haute couture-stoffer og -teknikker.
At opnå den status ville være en fortsættelse af det, vi allerede gør.
Haute couture kræver mere end bare haute couture-sting.
Det er en religion, ikke en teknik. Det er en jagt på perfektion.
De elsker mode.
Der plejede at være 200 huse. Nu er der kun 20.
Jeg bidrager med nyt blod.
To værksteder.
Et skræddersyet, et flou. Tyve fuldtidssyersker.
- Saloner til... - Tredive private shows om året.
To offentlige shows. Mindst 25 modeller per kollektion.
Det tempo vil jeg holde i fire år for at opnå status.
Hvis De ikke opnår det, er De ude.
Jeg er klar.
Vil Pierre Bergé gå mig i vejen, hvis jeg hjælper?
Ham tager jeg mig af. Der er ikke noget problem.
Fint.
Jeg vil se Deres kjoler.
- Det vil han. - Nej, han vil ej.
Det ved du ikke.
Han forstod, at det er det, du har brug for.
Ja. Han sætter mig ofte i første række.
Men Monaco... Fuld af rige og falske aristokrater.
Jeg må være modig og forlade ham.
Jeg er sådan en kujon.
Nogle gange tror jeg, du ødelægger dig selv for at se, om han redder dig.
Giv ham en sidste chance, og hvis han skuffer dig, så drop håbet.
- Og forlad ham. - Og gøre hvad? Tage hvorhen?
Det finder du ud af. Du er en stor dreng.
Jeg er nødt til at gå.
Kan du lide dit liv?
Jeg er fri.
Ja. Og alene.
Ved du, hvilket billede jeg har af dig?
Du var lige kommet hjem fra Saigon med vores forældre, og jeg hentede dig.
Du kendte mig ikke. Du havde aldrig set mig.
Jeg stod ved gangbroen.
Og jeg så en lille fyr komme lige mod mig med åbne arme. "Min søster, min søster!"
Sådan vil jeg altid se dig.
Jeg vil gerne se den glæde igen.
...Deres arbejde. Vil De signere det?
- Selvfølgelig, er det til Dem? - Ja!
- Til Dem. - Tak.
- Her? - Ja.
- Jeg er sent på den. - Tak.
Værsgo, ciao.
Goddag, Thierry.
Det giver ingen mening.
De har Thierry Mugler på, Thierry Mugler-mærket, -
- og de vil stadig have mig til at signere den.
Til den næste kollektion kan du bare få dit navn trykt på dit tøj.
De vil sælge sig selv.
God idé. Hvis jeg ikke får inspiration, gør jeg det.
Jean-Paul, vent. Lad os gøre en stærk entré.
- Hvis side er du på? - I livet?
På den side, hvor vinden blæser, altid.
- Støtter du os mod de reaktionære? - Vi får se.
Skynd jer, tak.
Mine damer og herrer, tak.
Godmorgen, alle sammen. Lad os komme i gang.
Vi har alle mange ting at nå, så lad os gå i gang.
For det første vil jeg gerne have en udgiftsgrænse for vores modeshows.
Jeg vil gerne minde jer om, at vi laver mode, -
- ikke pyrotekniske shows med modeller, der daler ned fra himlen.
Hvorfor ikke?
Modeshows handler om tøj, der er lavet til at blive båret, -
- ikke iscenesat på en latterlig måde.
Vi er villige til at tale, -
- men ingen har fortalt Dem, hvordan De må lave shows.
Hvorfor skulle vi påtvinges noget?
Fordi I ikke er alene, noget I nykommere ikke synes at forstå.
Vi kender Deres argument.
Hvis vi svækker Dem, svækker vi den franske mode.
Ja, og så kommer der færre og ser jeres shows.
Og dog... Vi havde 3.000, -
- inklusive 400 journalister, ved mit sidste show.
Jeg har råd til at miste nogle.
Ja, dit hus er to år gammelt.
Du er spændende. Tror du, du er udødelig?
Hvis Deres shows er forældede, så ændr Deres shows.
Skal vi lystre fortidens beslutningstagere for at sidde med til bords?
Det er sandt, hvis vi er forældede, kan vi ikke bede dem om at være forældede.
Tak.
Spørgsmålet er: "Hvem skal bestemme?" Og i stedet for den gamle garde -
- er det måske dem, der genopfinder fransk mode i dag, -
- der skal bestemme dens fremtid. Uanset hvad vil jeg ikke være en af dem, -
- der siger, at den gamle garde skal bestemme for den nye.
Hør, hør!
Det er ikke en kamp mellem den gamle og den nye garde.
Det er mellem de kloge og de tåbelige.
Det handler om penge.
Hvad angår dig, Lagerfeld, troede jeg, du havde hovedet skruet ordentligt på.
Lad os diskutere det, Pierre.
Min dør er åben.
- Godaften, Geoffrey. - Godaften.
Hr. de Bascher venter på Dem.
- Hvor længe? - Hele dagen.
Jeg er nødt til at gå, Geoffrey.
Til dig.
MONACO DE RIGES NÆSTE ELDORADO?
Vi kunne tage et rigtigt billede.
- Hvornår? - Snart.
- Hvad holder dig tilbage? - Hold op med at tvivle.
Han bliver utålmodig, hr.
Undskyld, jeg sad i telefonen med det amerikanske Vogue.
Jeg kunne ikke afbryde det.
- Kaffe? - Nej.
Du køber stoffer fra samme leverandør som os.
Du ville ikke bruge mange penge på shows, der ligner de børneshows.
Hvad er du ude på?
Sid ned.
Hvordan har Yves det?
Hvorfor spørger du?
Jeg forstår, du overtalte The Met i New York -
- til at lave et retrospektivt indslag om ham.
Skal vi tale om Yves eller Thierry Mugler og hans lille hold?
Yves er ikke rask.
Det er almindeligt kendt.
Han opfinder ikke mere, han citerer bare sig selv.
Du sætter ham på et museum for at gøre ham til en helgen, -
- før vi opdager sandheden.
Du gør ham til en gud, -
- fordi du har indset, at prestige lader dig stråle, -
- længe efter du er holdt op.
- Det er en interessant teori. - Jeg har en aftale.
Chloé skal opnå haute couture-status.
- Og jeg vil have, at du holder dig væk. - Nej.
- Hvorfor skulle jeg gå med til det? - Du har brug for mig.
Unge mennesker lytter ikke til dig, fordi de ikke kan lide dig.
Og du kan ikke påtvinge dem noget længere.
Fordi som Yves mister sit talent, mister du din magt.
Og det er derfor, du råber til møderne nu.
Jeg taler med dem.
Jeg kan overbevise dem om, at de er stærkere med os end imod os.
Ligesom jeg overbeviser dig.
Nej.
Hvis de forlader fagforeningen, mister du al kontrol over dem for altid.
Vil du have haute couture?
Få dem at komme tilbage til forhandlingsbordet -
- og acceptere afstemningsprincippet.
Selvfølgelig vil du stemme imod dem.
Og så lader du mig være?
- Hallo? - Det er mig.
- Ja? - Vi må tale.
- Så kom forbi. - Det er bedre hos mig.
Nej, hvis du vil tale med mig, så kom her.
Politiet, luk op.
Politiet! Overraskelse!
For turen til Monaco, hip, hip?
Hurra!
- Okay! - Pas på.
Hej, smukke!
En drink, tak! Drik.
Jeg elsker jer! Siden hvornår holder du fester?
Hvad med mig? Kun på kinden.
- Du ser smuk ud sådan der! - Ja, jeg gør.
- For at give gode vibes! - Nej, for at få dig til at blive.
- Ja, godt. - Her!
- Jaså. - Kom her.
Se, hun er vild med ham.
Se, Diane er vild med dig.
Da jeg var 12, fandt jeg Diane i sladderbladene.
Diane, prinsesse af Beauvau, markise af Craon.
Se det lille ansigt.
Jeg sagde til min lillebror: "Jeg gifter mig med hende en dag."
- Og? - Du er heldig, jeg ikke får mine drømme.
Mine drømme går altid i opfyldelse.
Nå, nu får vi travlt.
Er det den berømte Karl Lagerfeld? Hvad laver De udenfor?
- Ingenting. - Ingenting?
Endelig er De har. De slipper ikke væk.
Jacques bliver glad. Vi holder en afskedsfest.
Jacques, Karl er her.
Karlito!
- Holder I afskedsfest? - Det var en overraskelse.
En overraskelse!
- Må vi tale? - Ja, værsgo.
Jeg fandt en lejlighed.
- En lejlighed? - I Monaco.
En hel etage med to indgange.
Trehundrede kvadratmeter med udsigt over havet.
I samme bygning som Francis Bacon og Helmut Newton.
Det er smart!
Der skal gøres lidt og møbleres, men den er god.
- Er der gæsteværelser? - Flere.
- Hvad er der at lave der? - Bruge alle Karls penge på kasinoet.
Øjeblik, kom her.
- En fin lejlighed. - Ja?
Du vil elske det.
Du kan rejse i morgen, hvis du vil, starte renoveringen.
Og jeg kommer, når jeg kan.
Du...
- Vil du besøge mig? - Når jeg kan, ja.
Og jeg kommer, Jacques. Jeg kommer.
Det vil gavne dig at være langt væk.
Men bliv ikke skuffet. Jeg skal arbejde.
- Jeg kan ikke svigte alle. - Ja, selvfølgelig.
Hvad med en drink? Vil du tage en streg?
En speedball?
Måske vil du hjem. Så gå hjem.
- Jeg har en ting mere at foreslå. - Hvad?
Så sælg mig en drøm, Karl.
- Sælg mig den. - Jeg vil adoptere dig.
Jeg mener det.
Det ville være et officielt bånd mellem os.
Så du kan holde op med at tvivle på os.
Det er...
Gå!
Herligt. De er her, og...
Rend mig i røven!
- Godmorgen. - Godmorgen.
Det er ikke til mig.
Haute couture er en stor mulighed. Det har Chloé brug for.
Det angår ikke mig. Jeg er ikke majoritetsaktionær.
Lenoir bestemmer, og han er enig med dig, så...
Hvis du ikke er glad, er det, fordi du ikke kan se det klart.
- Er det, hvad du er ved at blive til? - Nogen, der vil redde dit hus? Ja.
Da du kom hertil, var du til rotterne.
Du havde brugt ti år på haute couture. De sagde, du ikke var god nok.
Dit design var klodset.
Du blev ved med at tilføje detaljer, igen og igen, -
- fordi du ikke kunne finde på en stærk idé.
Jeg tog dig til mig.
Hvor andre så dårlig tysk smag, så jeg en ung mand fuld af ideer.
Jeg stolede på dig.
Jeg tog en af dine kjoler, så to, så tre.
Og til sidst -
- gav jeg dig mit hus.
Og jeg er her.
Jeg kæmper for dig.
- Jeg ofrer meget for dig. - Nej, du gør ej. Du udnytter mig -
- for at komme tilbage til haute couture og vise dine legekammerater, -
- at det var forkert at gøre grin med dig dengang.
Alt det her...
Atten års samarbejde... for det.
Jeg har givet Chloé alt.
Hvis du havde gjort mig til partner, -
- måtte jeg ikke gå bag din ryg.
Karl.
Det allervigtigste er venskabet.
Og tilliden.
Kærligheden.
Fint.
Nu skal du lave en haute couture-kolletion.
Men du gør det uden min hjælp, og vi får se, hvordan det går.
Det er brændt på, Diane.
Jeg har aldrig lært at bruge en stegepande.
Hold da op! Brændte røræg, jeg kan ikke tro det.
Ja.
Hvad er klokken?
Aner det ikke.
Tak.
Xavier gik.
Hvordan endte aftenen?
- Du kastede op. - Ja.
Søde lille Jacques.
Du brugte aftenen på at sige, du er en enorm fiasko.
Lad os ikke tale om det.
Hvorfor siger du sådan noget?
Fordi jeg vrøvler, Diane.
Forlad ham, hvis du ikke er glad.
Det kan jeg ikke.
Hvorfor ikke?
- Fordi jeg er en fiasko. - Du er så irriterende!
- Du er flot, men irriterende! - En fiasko.
En fiasko til hvad?
- Fordi du ikke har et job? - Jeg er ligeglad med arbejde.
Jeg ville gerne -
- gøre noget -
- med mine evner.
Gør noget med hans talenter, med hans liv!
Kan du høre dig selv? Du lyder så borgerlig.
Dit navn er Jacques de Bascher de Beaumarchais, for Guds skyld.
Det overgår fantasien.
At blive til noget er for folk uden stamtavle.
Det er for Karl Lagerfeld, Yves Saint Laurent -
- og alle de galejslaver.
Lad dem købe tøj, slotte, møbler fra det 18. århundrede, -
- som om de har en fortid. Du er den, du er.
Du er stor, som du er.
Du behøver ikke at blive til noget.
- Hvad laver du? - Ikke noget.
- Jeg holder øje med dig. - Gør du?
Tak, fordi I er kommet.
Det er allerede en sejr at have alle tilbage ved bordet.
Og jeg tør håbe, at denne gang vil vi finde et kompromis, -
- der vil frigøre alle til at drive deres egen virksomhed, -
- men altid i solidaritet og enighed.
Så jeg foreslår en rundbordsdiskussion, så alle kan udtrykke deres klager, -
- uden afbrydelser. Og så kan vi stemme.
Vi kom tilbage, fordi det ser ud til, -
- at vi er en del af modeverdenen.
Det sidste møde -
- efterlod mig det indtryk, at der måske var flere niveauer.
Måske skulle vi have flere borde?
For hvis der på den ene side er de rigtige designere, -
- og på den anden side os, -
- designere af skrammel, -
- der er her bare for at lave et show, -
- så lad os sige det lige ud. Vi vil ikke kunne enes.
Thierry, ingen har sagt, at De laver "skrammel."
Vi er unge, men vi kan godt læse mellem linjerne.
Lad os for en gang skyld tale lige ud af posen.
- De lyttede sikkert ikke ordentligt... - Nej, jeg lyttede opmærksomt.
Jeg leder dette forbund -
- med velvilje og et åbent sind, men vedtægterne er, hvad de er.
- "Velvilje"? - Jeg ændrer dem ikke.
Hold nu op. Det handler ikke om vedtægter.
Vi skabte foreningen, før De eksisterede, De er en del af den.
- Der er regler at følge. - De holder fast i dine privilegier.
- Det handler ikke om privilegier. - Det handler udelukkende om privilegier.
Undskyld, jeg har ret til at påpege det.
Karl?
Du skal stemme.
Sådan!
Så godt.
Fedt.
Tillykke.
Sikken kniv i ryggen.
Du ville alligevel aldrig have holdt dit løfte.
Hellere dø, ikke? End lade mig lave haute couture?
Tjeneren er på vej.
Luksushotellerne forbløffer mig.
De lægger vægt på stil, -
- men de kan ikke hyre tjenere, der kan passe deres job.
Jeg er sulten og tørstig.
Endelig. Det er irriterende.
- Hr. - Tak.
Jeg fortryder det allerede.
- Vil du have mine fritter? - Nej.
Nå.
Så er vi her.
De ligner på en måde Ludwig den anden. Vidste De det?
Karl Lagerfeld, prêt-à-porter-lejesoldat.
Jacques de Bascher.
Og det er nok for mig.
Kommer De her tit?
Det er første gang, ja.
Vi er på ferie med min...
Behov for at stemple ting...
"At definere er at begrænse."
Citerer du Oscar Wilde?
Kender De Oscar Wilde?
Hvornår læste du sidst en bog for sjov?
Marilyn Monroe var stadig i live.
- Jeg giver dig en liste med læsestof. - Nej.
- Nej? - Ikke denne gang.
Spontan, som de siger derhjemme.
Vi tager den tid, det tager at ordne tingene.
Okay.
- Værsgo. - Stop det!
- Hvornår skal vi møde arkitekten? - Klokken tre.
- Nogen opkald? - Ja, ét.
Til Dem. Jeg skrev nummeret ned.
Undskyld mig.
- Maison Chloé? - Rosemarie, har du ringet til mig?
Ja, undskyld, jeg burde ikke forstyrre, mens De er væk.
Der går rygter om Deres uenighed med fru Aghion.
- Og? - Det tog ikke længe.
De har fået et tilbud, så jeg sender faxen videre.
Hvis De accepterer tilbuddet, tager jeg med Dem.
Og jeg ved, at flere syersker også vil følge Dem.
Okay.
Send mig den.
Chanel søger sin nye kunstneriske leder.
Ejerne vil gerne møde Dem.
Vi ses mandag den 8. juni kl. 17.00, Reform Club, London.
Tekster af: Anders Langhoff