Acest serial este parțial inspirat de viața lui Karl Lagerfeld.
E posibil ca personajele, relațiile lor personale și profesionale,
acțiunile și discuțiile lor, locurile și evenimentele,
precum și creațiile artistice,
să fie fictive sau modificate de autori în scopuri dramatice.
În acest caz,
asemănările cu personajele reale sau cu trecutul lor
au doar scopuri dramatice,
fără a reda în vreun fel realitatea vieții lor.
PRIMĂVARA 1978
Karl Lagerfeld, bună!
Ai devenit vedeta modei pe plan internațional.
Nu aș spune că sunt o vedetă,
dar dorm mai mult în avioane decât în patul de acasă.
ROMA
Frumoasă geantă!
E din colecția ta?
Bineînțeles.
- Aici? - Da.
Sunt iubit de toate femeile.
Interviu cu Karl martie 4, 1978
Așa e! Nu se poate să nu fiu așa ocupat,
promovându-mi mereu articolele.
De cât timp ești plecat prin lume?
Urma să fiu plecat zece zile, dar au trecut trei săptămâni.
Toate marile orașe doresc un magazin Chloé.
La covrigărie la New York ieri, la patiserie la Roma azi.
Vindecă diferența de fus orar.
E rochia de nuntă a drei Picasso?
- Da, e rochia de seară. - Arată dramatic.
Stai! Încă nu ai văzut nimic. Nu e o rochie de mireasă oarecare.
E un manifest.
Ia să văd!
Minunată!
Știi ce face Saint Laurent pentru rochia de zi?
Nu-mi pasă.
Bine.
- Trebuie să plecăm. Întârziem. - Du-te tu!
Eu mai stau puțin aici.
Dar te așteaptă surorile Fendi.
Am ceva de făcut. O să aștepte.
În regulă.
Ne întâlnim acolo.
Și nu uiți niciodată că moda trebuie să se vândă, mai presus de orice.
Evident. Fac rochii, nu poezii.
Problema nu e că poți rămâne în pană de idei,
ci că trebuie să te oprești!
Nu... Când făceam design haute couture,
cream 50 de rochii de două ori pe an.
Nu era suficient.
Mă plictiseam de moarte.
Trebuie să muncesc.
Eu desenez, așa cum alții respiră.
Munca e singura mea responsabilitate.
E singurul lucru care-mi place.
Tu, aici?
Între trei zboruri și două întâlniri.
Ai spus că e braseria ta preferată, așa că mi-am încercat norocul.
Bineînțeles.
Îl știi pe Xavier de Castella, iubitul lui Kenzo?
- Da. Bineînțeles. - Bună, Karl!
Și Gianni, prietenul nostru de azi.
Nu putem comunica. Vorbește doar italiană, dar e drăguț.
Putem să vorbim?
Sigur că da.
Cum merg lucrurile cu Xavier?
E ca un frate.
Te întreb cum merge călătoria.
Bine.
Ție cum îți merge?
Nu sunt obișnuit să apari așa.
EȘTI INVITAT LA NUNTA PALOMEI ȘI A LUI RAFAEL
O invitație la nunta fiicei lui Picasso! E un miracol.
Nu i-am dat de ales.
Recepția e la mine acasă, și aș vrea să fii acolo.
Vor fi acolo Pierre și Yves?
La masa din față, cu noi, da.
Nu au crezut în succesul meu, și îi voi face să-și înghită cuvintele.
Vom vedea dacă le digeră.
Nu, mulțumesc.
În sfârșit, îmi țin promisiunile.
Nu-ți cer să nu mai călătorești sau să renunți la prieteni.
Totul e bine între noi, Karl.
De la distanță, nici prea aproape, nici prea departe.
Nu e un pas înapoi.
E răzbunare, pentru amândoi.
Eu nu am cu ce să mă laud.
Și eu ce am realizat
dacă nu e nimic în jurul meu?
Dacă nu ești acolo, Pierre și Yves au câștigat.
Mă voi întoarce într-o zi.
Paloma nu se căsătorește în fiecare lună.
Sunt aici pentru tine, bine?
Cum ești tu pentru mine, cum ai fost când a murit tatăl meu, dar...
nu-mi cere să mă întorc în umbra ta!
Când o să mă întorc în cuibul viperelor, și o voi face,
va fi când voi fi făcut ceva de care să fiu mândru.
Și, chiar dacă voi fi cu tine, voi fi datorită realizărilor mele.
Când va fi asta?
Karl! Ești numărul unu în SUA. Ești putred de bogat.
Nu ai nevoie de mine.
Nu vrei să fii în umbra mea, dar îmi iei banii?
Vrei să ți-i dau înapoi?
Xavier are o mulțime. Va fi foarte fericit să-i împartă.
Nu.
Oricum, trebuie să plec.
Iată-l!
Îmi pare rău.
Am fost reținut.
O chestiune importantă?
Doar munca e importantă.
Unde e Rosemarie?
Ai fost sunat de la Paris. S-a dus să răspundă.
Cum merge campania publicitară?
Ce fotograf vrem?
Rosemarie ne-a spus că o să faci rochia de seară a Palomei Picasso.
În competiție cu Saint Laurent!
Fără comparație, fără competiție.
Dar tu vei face cea mai frumoasă rochie.
Și întreaga lume va privi.
Nu chiar întreaga lume, din păcate.
Îmi place asta mult.
Cred că trebuie să ne întoarcem la Paris.
La Paris?
Mulțumesc. Apreciez totul.
Cum se simte doamna?
E în comă indusă acum, ca să se poată odihni.
Când se va trezi, mâine, dacă totul merge bine,
vom ști când poate veni acasă.
Casa va fi pregătită.
Mergeți! Sunt sigur că toată lumea are lucruri de făcut.
Vă mulțumesc.
- Monika? - Da, dle!
Știu că, în caz de atac cerebral, fiecare secundă contează.
Dacă își revine fără consecințe majore, va fi datorită ție.
- Nu suntem niciodată pregătiți, nu? - Nu.
Dle, dra Picasso și logodnicul ei sunt în salon.
Au venit să discutați despre nuntă.
Nu, nu vreau asta.
- Fericirea te prinde. - Credeam că ai uitat de noi.
În niciun caz.
M-am gândit până și la...
Rafael!
Unul, doi, trei.
Am rugat pe cineva s-o facă.
Vedeți cartonașele?
Dă-mi lista de invitați! Putem să îi așezăm.
Ai lista?
Uite, acolo suntem noi.
Loulou și Alexandre, perfect.
Am vrut să se cunoască.
Familia și mama acolo...
Lângă cine îl punem pe Kenzo? Cu cine se înțelege?
Și acolo.
Ne spui dacă vine Jacques?
Alo?
Scuze, nu înțeleg. Cine sună?
Italiană? Engleză?
Engleză, vă rog.
Vi s-a oferit de băut? Cafea?
Cafea, da.
Sunt Carla Fendi. Sora numărul patru.
Jacques.
Mulțumesc că ați venit până aici. Vă place la Roma?
Da.
Deci...
În curând vom lansa campania publicitară
pentru linia prêt-à-porter.
Cunoașteți marca, bănuiesc?
Da, puțin.
Ne dorim să ne reîmprospătăm imaginea.
Ne dorim ceva mai modern și neașteptat.
Căutăm un fotograf
care poate aduce mărcii o perspectivă nouă.
Un aer tineresc, dar fără a uita tradiția Fendi, firește.
Bine.
Mă întrebați dacă cunosc vreun fotograf?
Nu...
Karl m-a sunat aseară și mi-a spus despre tine.
Despre mine?
Crede că ai fi perfect să reinventezi imaginea Fendi.
Bine.
Îl citez.
Nu știu nimic despre fotografie.
Așa am înțeles și eu...
Deci...
Karl creează pentru noi de peste zece ani.
Fendi îi datorează mult.
Nu îi pot refuza multe.
E nunta secolului. Trebuie să fie impresionantă.
Dar nu trebuie să fie frumoasă. Nu e Saint Laurent.
Fă mai bufanți umerii! Și șoldurile.
Cum e talia?
Mai strâmtă.
Nimic prea burghez. Vreau să emane un aer artistic.
Domnule, sunteți căutat la telefon.
- Alo? - I-ai zis Carlei Fendi să mă angajeze?
De ce reacționezi așa?
Cine te crezi, Karl?
- Îți ofer de lucru. - Nu.
Tragi sfori ca să-mi găsești slujbe pentru care știu toți că nu-s calificat.
Îți forțezi șefa să mă angajeze împotriva voinței ei.
Nu sunt marioneta ta.
Nu mă poți obliga să fac ce vrei.
N-am nevoie de tine sau de o slujbă.
Scriu!
Scriu.
Nu crezi că lansarea liniei Fendi e importantă pentru mine?
Îmi asum un risc pentru tine.
Îți ofer slujba asta deoarece cred că o poți face.
Nu sunt fotograf, Karl!
Ți se cere doar să vii cu idei.
Și ai o mulțime de idei.
Trebuie doar să termini, în sfârșit, ceva ce ai început.
Te vei simți mândru.
Acceptă propunerea
și întoarce-te la Paris cu capul sus!
Pentru nuntă.
Te rog!
Am nevoie de tine.
Îți place așa?
Da.
Ne simțim bine, nu?
Haide! L-ai refuzat pe Karl. E stabilit.
Așa.
- Așa. - Asta e.
Ce ai face dacă ai lucra?
Dar lucrez. Sunt arhitect.
Îți faci propriile case. Nu se pune.
N-o să fac case pentru alții.
De ce? Tu ce ai face dacă nu te-ar întreține Karl?
Nu știu.
Scuze de deranj, dle, dar dl de Bascher insistă.
Telefonul, domnule.
Alo?
Ar fi o fată, o americancă drăguță.
Părinții ei cred că e la un spa în Baden-Baden, dar, de fapt, e la Roma.
Se plimbă în haine Fendi.
Ce vrei să spui?
Campania Fendi.
Nu pot să fac fotografii, dar pot să fac un film.
Un film foarte frumos.
Fiecare cadru va fi o pictură
din zonele mele preferate ale Romei.
Nu vrei să fii fotograf, dar vrei să fii regizor? Pe bune?
Scriitor și regizor.
Fii rezonabil, Jacques!
Ceri o echipă întreagă.
E multă muncă.
- Un buget adevărat. - Asta e oferta mea.
Nu e un joc.
Este un angajament contractual față de Fendi.
Da sau nu?
Un film de 15 minute.
Cinci.
Cincisprezece.
Și, dacă reușesc, o să vin la nuntă.
Bine.
Fă-i părul în fiecare zi!
Nu vrea să fie neîngrijită, chiar dacă n-o vede nimeni.
Bineînțeles, dle.
Dacă nu ți-e bine aici, te ducem înapoi.
Dacă ți-e mai bine la Paris sau la spital, te ducem înapoi.
Și, dacă simți că ai o problemă, spune!
Mă voi întoarce cât de des pot.
Du-te la muncă!
Arată-le ce poți!
Cum pot fi eu însumi, dacă nu ești acolo?
Ce rost are să fii tu însuți?
Sunt trist...
Nu te gândi la asta!
Să mergem! Ne întoarcem la Paris.
Trebuie să pregătesc nunta.
DOUĂ LUNI MAI TÂRZIU
La naiba! Ești deja aici.
- Ești încă aici? - Am întârziat îngrozitor.
Nu e machiată, nu are părul aranjat, nu e îmbrăcată. E enervant.
- Cine este? - Rochia de seară.
Trebuie să ajungem la primărie peste o oră.
Mă duc după un fier de călcat.
Mă întrebam dacă te voi întâlni.
Au întârziat toți din cauza mea.
Fusta nu era terminată.
După ce ai cucerit lumea, e umilitor
să sfârșești unde ai început, în anticameră,
așteptând ca doamna să-și pună rochia.
Porți cizmele de șapte leghe.
Vrei să fugi când îl vezi pe Pierre?
Nu. De ce?
Nu aleargă foarte repede.
Ce mai faci?
- Bine. Tu? - Bine.
Ai îmbătrânit.
Tu te-ai îngrășat.
Ți-a fost dor de mine?
Știi că m-a părăsit? Pierre.
Asta am auzit.
Pentru un grădinar american.
Ghici cum îl cheamă!
Madison Cox.
Rezumă bine viața lui Pierre.
Locuiesc cu servitorii mei.
Sunt zile când nu mă ridic din pat.
Sunt cele mai bune zile.
Aș vrea să am din nou 20 de ani
și să fac lucruri de dragul frumuseții.
Iar începem!
Parcă ai fi un bășinos bătrân.
„Sunt un budoar vechi plin de trandafiri ofiliți
„în care zac grămezi de haine demodate.”
Sunt sigur că nu știi toată poezia.
Doar aceste două versuri.
Nu l-am citit pe Baudelaire.
Mama mea e pe moarte.
Și Jacques? Cum se descurcă?
Îl știi pe Jacques.
- Surpriză! - Îmi place!
Stă bine, nu-i așa?
Fără cusur.
Arăți minunat, dragă.
- Trecem la păr, fetelor? - Haideți!
Aia e rochia ta de zi?
Încearcă să ții un creion cu mâna asta!
Bine ați venit! Intrați!
- Bună, Karl! - Bună!
- E minunat. - Vă mulțumesc.
Karl, e sublim!
Tu ești regele aici.
Miroase bine.
Superb, se simte stilul lui Karl!
Stai că asta nu e tot!
Abia aștept.
Mersi. Mă bucur că te văd!
Mulțumesc.
Bună seara! Bun-venit!
- Bună seara! - Bună seara!
Dra Picasso e pregătită.
Sunteți chemat la intrare.
Stai s-o vezi când apare! Meriți.
- Vin și eu. - Foarte bine.
- Dle Lagerfeld. - Bună seara!
Vrei să mă îmbraci?
Am fost tot pe drumuri. Am terminat montajul acum cinci ore.
M-am dus direct la aeroport. N-am avut timp să fac duș.
Nu, ceva mai clasic.
- Pierre și Yves sunt aici? - Pierre, da, Yves, încă nu.
Cea albă.
Cum e rochia Palomei?
Fără privilegii speciale. O vei vedea în același timp cu mine.
Karl!
Am muncit atât de mult!
Am muncit atât de mult, de nerecunoscut.
Nu dorm de două luni.
Și mă întrebam ce să fac.
În fiecare dimineață, îmi ziceam: „Renunț. Trebuie să-l sun pe Karl.
„Trebuie să-i spun că nu pot face asta, am făcut o mare greșeală.”
De aceea am perseverat.
- Nu am vrut să dau acel telefon. - Credeam că ai uitat de mine.
Am talent.
Mi s-a spus.
E adevărat.
Îmi venise o idee pentru o scenă,
am văzut-o și am fost convins.
Știam că asta trebuia să fac.
Am insistat, n-am renunțat și m-au lăsat s-o fac.
Și a fost grozav. Minunat!
- Au început să creadă în mine. - Vezi?
Ți-am spus eu.
Asta e tot ce vreau să fac acum. Vreau să fac filme.
Te voi ajuta.
În curând, nu va mai fi nevoie.
- Nu. - Nu?
Mulțumesc.
Mulțumesc că m-ai eliberat.
M-am întors de la Roma.
- De la Roma? - În clipa asta.
- Acum? - Da.
- De ce? - Pentru că am făcut un film.
Abia aștept să-l vezi!
O să fie grozav.
Am făcut scenariul, l-am regizat, am făcut totul.
Serios...
Cu cât creezi mai mult o iluzie, cu atât văd mai bine cine ești.
Un om singuratic.
Bine. Dar tu? Stai, e Anna! Anna!
Jacques!
Prietenul meu!
Ce mai faci?
Ești chipeș.
Felicitări! Incredibil!
Mulțumesc mult.
- La revedere! - O seară foarte frumoasă!
Nu te schimbi? Ieșim. Toată lumea a plecat.
M-am săturat.
Nu. Ieși cu mine!
Rămâi!
O să-ți povestesc.
FENDI vă prezintă
Un film realizat de JACQUES DE BASCHER
Cu Carla Fendi, vă rog. Sunt Karl Lagerfeld.
Vă fac legătura.
Deci? L-ai văzut?
E bun, nu-i așa?
Da.
Nu am crezut în el. Pot să-ți spun acum.
Dar e frumos, senzual, lejer.
Înțelege spiritul casei Fendi.
Ai avut dreptate. Filmul ăsta a fost o idee excelentă.
Îl vom putea arăta jurnaliștilor
pentru a pregăti lansarea colecției.
E prea curând?
Îmi pare rău, am făcut o greșeală.
Nu putem folosi filmul.
De ce nu?
Nu e profesional. Arată ca un film studențesc.
Asta îmi place la el. E atât de surprinzător și spontan!
N-o să arătăm filmul.
O să vă acopăr cheltuielile.
Dar... e talentat, nu-i așa?
Da.
E talentat.
ELISABETH LAGERFELD A DECEDAT LA PENHOËT PATRU LUNI MAI TÂRZIU,
LA 14 SEPTEMBRIE 1978, FĂRĂ SĂ-ȘI MAI VADĂ FIUL.
Subtitrarea: Ramona Curt