Serien bygger löst på Karl Lagerfelds liv.
Personer, relationer, handlingar och annat kan vara uppdiktade eller ändrade.
Detta har gjorts för dramaturgisk effekt och är inte avsett att skildra sanningen.
VÅREN 1978
Karl Lagerfeld, ni har blivit internationell modestjärna.
"Stjärna" vet jag inte, men jag sover oftare på flygplan än i min säng.
ROM
Snygg väska!
-Har ni designat den? -Självklart. Här?
Jag är som en prostituerad.
INTERVJU 1978
Faktiskt. Ständigt upptagen med att göra reklam för mina produkter.
Hur länge har ni varit ute på PR-resa?
I tre veckor nu. Alla stora städer vill ha sin egen Chloé-butik.
I går bagel i New York, i dag bakelse i Rom.
Bra mot jetlag.
Är det till Paloma Picassos bröllop?
-Ja, aftonklänningen. -Teatralisk.
Det är inte bara en brudklänning, utan ett manifest.
Få se.
Stiligt.
Vad gör Saint Laurent för dagklänning?
Det struntar jag i.
Okej.
-Vi måste gå, vi blir sena. -Gå du. Jag stannar ett tag.
-Men systrarna Fendi väntar ju på oss. -Jag ska göra en sak. De får vänta.
Då ses vi där.
Ni glömmer aldrig att mode måste sälja framför allt.
Ja, jag gör ju klänningar, inte poesi.
Problemet är inte brist på idéer utan att få stopp på er.
När jag sysslade med haute couture-
-gjorde jag 50 klänningar två gånger om året. Det räckte inte.
Jag blev så uttråkad.
Jag behöver jobba. Att rita kläder är som att andas.
Jobbet är mitt enda ansvar och det enda jag vill göra.
-Är ni här? -Mellan tre flyg och två möten.
Du sa ju att det var din favoritservering, så jag chansade.
Känner du Xavier de Castella, Kenzos pojkvän?
-Hej, Karl. -Och så Gianni, vår vän för dagen.
Han kan bara italienska, men han är ju söt.
-Kan vi prata lite? -Javisst.
Hur går det med Xavier?
Han är som en bror.
-Jag undrar bara hur resan går. -Bra.
Och du?
Jag är inte van vid att du dyker upp oväntat.
INBJUDAN TILL VIGSELN MELLAN PALOMA OCH RAFAEL
-La Picasso bjuder in mig! Vilket under. -Jag gav henne inget val.
Mottagningen är hos mig, och jag vill att du kommer.
-Kommer Pierre och Yves? -De sitter vid honnörsbordet med oss.
Då ska de få äta upp att jag haft framgång.
Få se om de kan smälta det.
Det får vara. Jag håller äntligen mina löften.
Du behöver inte sluta resa eller träffa vänner.
Det är väl bra mellan oss?
Avståndet är lagom nu.
Det vore inte ett steg bakåt. Vi skulle få revansch, båda två.
Jag har ingen framgång att skryta om.
Men vad har jag uppnått om det är tomt omkring mig?
Om inte du är där har Pierre och Yves vunnit.
Jag kommer tillbaka.
Paloma gifter sig inte varje dag.
Jag ställer upp för dig, precis som du ställde upp när pappa dog.
Men be mig inte komma tillbaka och stå i skuggan av dig.
Jag återvänder till ormboet när jag har nåt att vara stolt över-
-och kan leva på egna meriter.
När blir det?
Du har lyckats i USA och är stenrik. Du behöver inte mig.
Du vill inte stå i skuggan, men mina pengar vill du ha.
Ska jag betala tillbaka? Xavier har massor och delar gärna med sig.
Nej.
Jag måste gå nu.
Här är han!
Ursäkta, jag blev försenad.
-Var det viktigt? -Det enda viktiga är jobbet.
-Var är Rosemarie? -Hon gick för att svara i telefon.
Jaha, reklamkampanjen... Vilken fotograf vill vi ha?
Du gör visst aftonklänningen till Paloma Picassos bröllop.
-I konkurrens med Saint Laurent. -Aldrig jämföra eller konkurrera.
-Du gör säkert den vackraste klänningen. -Som hela världen får se.
Inte hela världen, tyvärr.
Den där tycker jag om.
Vi måste nog åka hem till Paris.
Tack. Så snällt av er.
Hur mår frun?
Hon är nedsövd för att kroppen ska avlastas.
Hon vaknar förhoppningsvis i morgon och då får vi veta hur stora skadorna är.
Huset står redo.
Ni har säkert mycket att göra, så... Tack.
-Monika? -Ja, herrn?
Varje sekund räknas vid stroke.
Om hon klarar sig utan svåra följder är det er förtjänst.
-Man är aldrig beredd, eller hur? -Nej.
Mademoiselle Picasso med fästman är här. Det gäller förberedelserna för bröllopet.
Nej, det vill jag inte.
-Lycka klär er. -Jag trodde du hade glömt oss.
Ja, absolut. Till den grad att...
Rafael.
Ett, två, tre.
En assistent har gjort den.
Ser ni korten? Ge mig gästlistan, så gör vi bordsplaceringen.
Har du listan?
Titta, där är vi.
Loulou och Alexandre blir perfekt!
Familjen och mamma där...
Och vem ska Kenzo få till bordet?
Du säger väl till om Jacques kommer?
Hallå?
Hur sa?
Ursäkta, men jag förstår inte. Vem är det?
-Italienska? Engelska? -Engelska.
-Har ni fått nåt att dricka? Kaffe? -Ja. Gott.
Carla Fendi. Syster fyra.
-Jacques. -Tack för att ni kom. Tycker ni om Rom?
Ja.
Jo...
Vi ska göra en reklamkampanj för vår prêt-à-porter-kollektion.
Ni känner väl till märket?
Lite grann, ja.
Vi vill fräscha upp vår image med nåt modernt och oväntat.
Vi söker en fotograf som ser allt med nya ögon.
Ung, men med känsla för Fendis tradition, förstås.
Okej.
Och ni undrar om jag känner nån fotograf?
Nej. Karl ringde i går och föreslog er.
Mig?
Han tror att ni är rätt person för att förnya märket Fendi.
Så sa han.
Jag kan inget om foto, så...
Det har jag förstått.
Jo...
Karl har designat åt oss i över tio år.
Fendi skulle inte vara vad det är utan honom.
Så...det finns inte mycket jag kan neka honom.
Mer volym vid axlar och höfter.
-Och midjan? -Det ska sitta åt mer.
Inte för präktigt. Det ska sticka ut!
Herrn har telefon.
-Hallå? -Har du sagt åt Fendi att anställa mig?
-Vilken tråkig ton. -Vem tror du att du är?
-Jag erbjuder dig jobb. -Nej.
Du fixar ett jobb som jag inte är kvalificerad för.
Du tvingar din chef att anställa mig mot sin vilja.
Jag är inte längre din marionett-
-som du gör vad du vill med.
Jag behöver varken dig eller nåt jobb. För jag skriver! Jag skriver.
Tror du inte att Fendikampanjen är viktig för mig?
Jag tar en risk för din skull. Jag tror att du klarar jobbet.
Jag är inte fotograf, Karl!
Du behöver bara komma med idéer.
Du har ju massor av idéer.
Du kan för en gångs skull slutföra något.
Då blir du stolt.
Så tacka ja och återvänd till Paris med huvudet högt.
Till bröllopet.
Snälla du.
Jag behöver dig.
Blir det bra så här?
Ja.
Visst har vi trevligt?
-Du sa nej till Karl, så det är avgjort. -Just det.
-Just det!
-Vad skulle du vilja jobba med? -Jag jobbar ju. Jag är arkitekt.
-Att rita hus åt sig själv räknas inte. -Jag vill ju inte rita hus åt andra.
Vad skulle du jobba med om du inte levde på Karl?
Vet inte.
Förlåt, men monsieur de Bascher insisterar.
Varsågod.
Hallå?
En söt amerikanska. Föräldrarna tror att hon är i Baden-Baden, men hon är i Rom.
-Där går hon omkring i Fendikläder. -Vad pratar du om?
Fendikampanjen. Fota kan jag inte, men en film kan jag göra.
Något tjusigt. Varje bild som en tavla-
-från mina älsklingskvarter i Rom.
Så du vill inte fota, utan regissera?
Skriva och regissera.
Snälla Jacques, var förnuftig nu.
Du begär ett helt filmteam. Det blir väldigt mycket jobb.
-Och kostar massor. -Mitt erbjudande står fast.
Det här är ingen lek. Det är ett kontrakt med Fendi.
Ja eller nej? En film på femton minuter.
Fem.
Femton.
Och om jag lyckas, kommer jag på bröllopet.
Okej.
Frisera henne varje dag. Hon vill inte se ovårdad ut.
Ja, herrn.
Vi kör dig tillbaka om du inte trivs här.
Om du hellre vill vara i Paris eller på sjukhuset, så gör vi det.
Så fort det blir problem, säger du till.
Jag kommer hit så ofta jag kan.
Arbeta.
Visa dem!
Hur ska jag kunna vara mig själv om jag inte har dig?
Vem vill vara sig själv?
Jag är ledsen...
Tänk inte på det.
Nu åker vi tillbaka till Paris. Jag har ett bröllop att förbereda.
TVÅ MÅNADER SENARE
-Jäklar, du är här... -Och du är kvar?
Vi är så sena. Hon är varken sminkad, friserad eller påklädd.
-Vem är det? -Aftonklänningen.
-Vi ska vara på rådhuset om en timme. -Jag ber om ett strykjärn.
Jag undrade just om du skulle vara här.
Det är mitt fel att alla är sena. Kjolen var inte klar.
Det är inte lönt att erövra världen-
-när man ändå slutar som man började - i väntan på att damen ska behaga klä sig.
Du har sjumilastövlarna på.
Så att du kan springa när du ser Pierre?
Nej. Hur så?
Han springer inte så fort.
Hur mår du?
-Bra, och du? -Bra.
-Du har åldrats. -Du har gått upp.
Har du saknat mig?
Vet du att han har lämnat mig? Pierre.
Jag har hört det, ja.
För en amerikansk trädgårdsmästare. Gissa vad han heter.
Madison Cox...
En bra sammanfattning av Pierres liv.
Jag bor ihop med tjänstefolket.
Vissa dagar går jag inte upp.
Det är de bästa dagarna.
Jag skulle vilja vara tjugo igen och leva för skönheten.
Nu börjas det... Du låter som en gubbe.
"Jag är en boudoir med vissna rosenfång"
"full av plagg som var på modet en gång"
Du kan säkert inte hela dikten.
Bara de två raderna. Jag har inte läst Baudelaire.
Mamma är döende.
Och Jacques, hur är det med honom?
Han är Jacques.
-Ta-da! -Jättefin!
-Visst är fallet fint? -Perfekt.
Du är jättefin, raring.
-Ska vi fortsätta med håret? -Kom.
Var det där din dagklänning?
Försök rita med den här, du.
Välkomna! Kom in.
-Hej, Karl. Fantastiskt! -Tack.
Karl, det är sagolikt!
Du är kung här.
-Tjusigt. Väldigt mycket Karl! -Vänta bara, André!
-Jag längtar. -Roligt att ses.
Välkommen.
God kväll.
Ursäkta. - Mademoiselle Picasso är redo.
Herrn har besök.
Stanna kvar när hon kommer, det förtjänar ni. Jag kommer.
Klär du mig?
Jag har sprungit hit! Klippningen blev klar för fem timmar sen.
Sen for jag till flygplatsen, hann inte duscha... Nej, nåt klassiskt.
-Är Pierre och Yves här? -Bara Pierre.
Den vita.
-Hur blev Palomas klänning? -Den får du se när alla andra ser den.
Karl!
Gud, vad jag har jobbat! Du hade inte känt igen mig. Jag har knappt sovit.
Jag kände bara: "Vad ska jag göra?" Jag tänkte: "Jag slutar. Jag ringer Karl."
"Jag säger att jag inte klarar det."
Men just därför fortsatte jag.
-Jag ville inte ringa dig. -Jag som trodde du hade glömt mig.
Jag har talang.
Det sa de.
Det är sant.
Jag hade en idé om en tagning.
Jag såg det för mig och förstod precis hur man skulle göra. Så jag insisterade.
Och det blev jättebra. Verkligen.
-De började tro på mig. -Där ser du.
Jag sa ju det.
Det är det jag vill. Göra film.
Jag ska hjälpa dig.
Snart behöver jag ingen hjälp.
-Nej. -Inte?
Tack.
Tack för att du gav mig frihet.
-Hur mår du? -Jag har precis kommit från Rom.
-Precis nu? -Ja.
-Jaså? -Ja, jag har gjort en film åt Fendi.
Vänta bara tills ni får se den.
Jag har skrivit manus och regisserat.
Ju mer du skapar illusioner, desto tydligare ser jag vem du är.
En ensam man.
Vänta, där är Anna! - Anna!
Jacques!
Min vän!
-Hur mår du? -Vad fin du är.
Gratulerar! Otroligt!
Adjö. Tack.
Ska du inte byta om? Vi ska gå ut.
-Det räcker så här. -Nej, följ med mig ut.
Stanna.
Jag berättar allt sen.
FENDI PRESENTERAR
EN FILM AV JACQUES DE BASCHER
-Carla Fendi, tack. Det är Karl Lagerfeld. -Jag kopplar.
Nå? Har du sett den?
Visst är den bra? Jag trodde inte på honom-
-men den är vacker, sensuell, lätt... Han förstår Fendis anda.
Du hade rätt, filmen var en utmärkt idé. Vi låter pressen se den inför visningen.
-Är det för tidigt? -Förlåt. Jag misstog mig.
-Vi kan inte använda filmen. -Varför inte?
Den är inte proffsig. Den framstår som en elevfilm.
Men det gillar jag! Den är överraskande, spontan...
Vi ska inte visa den. Jag ersätter kostnaderna.
Men han är väl duktig?
Ja...
Han är duktig.
ELISABETH LAGERFELD DOG PÅ PENHOËT FYRA MÅNADER SENARE, 14 SEPTEMBER 1978.
HON ÅTERSÅG ALDRIG SIN SON.
Översättning: Agnes Malm Skoglund