A SOROZATOT KARL LAGERFELD ÉLETE INSPIRÁLTA.
EGYES SZEREPLŐK, KAPCSOLATAIK,
TETTEIK, SZAVAIK, A HELYSZÍNEK, AZ ESEMÉNYEK
ÉS A MŰVÉSZI ALKOTÁSOK
KITALÁLTAK VAGY DRAMATIZÁLTAK.
ILYEN ESETEKBEN
A VALÓS SZEMÉLYEKKEL VALÓ BÁRMILYEN HASONLÓSÁG
CSAK DRAMATURGIAI CÉLT SZOLGÁL,
NINCS KÖZE A VALÓS KARAKTEREKHEZ.
1981 TAVASZA
Varázslatos, csodálatos! Életemben nem láttam még ilyet!
Fantasztikus! Teljesen őrült!
- Mi volt az? - Most már látod.
Igen, most már látom.
Thierry Muglert és a csapatát nem a szép vagy hordható
holmik érdeklik.
Ők a gazdasági válság gyermekei,
lázadók, nihilisták, erőszakosak.
Mellettük úgy nézünk ki, mint Madame de Pompadour egy teadélutánon.
Mennyibe kerülhet egy ilyen bemutató? Háromszázezerbe?
Minimum.
Ez abszurd! Mit tehetünk?
Halló?
Hadd indítsak egy haute couture-vonalat!
Miért vagy ilyen makacs?
Nem mi vagyunk a fiatal generáció.
De elkerülhetjük a versengést velük, ha átnyergelünk az haute couture-re.
Én nem milliomosokat öltöztetek.
- Hanem olyan nőket, mint én. - Ne légy ennyire szocialista!
Gazdag embereket öltöztetsz.
Ha nem teszünk semmit, két év, és elavultak leszünk.
Miért nem veszed fel a telefont? Lehet, hogy fontos.
Én vagyok a művészeti vezetőd.
Mondom, vagy megváltozunk, vagy végünk.
Nem csinálok haute couture-t. Nem változtatok semmin.
Elnézést, uram, de ragaszkodik hozzá.
Egy újabb probléma a régi lakásában.
Minden este! Tud maga erről?
- Vad bulik minden este! - Ne aggódjon, fizetek minden kárt.
Mindig a pénzzel jön! Ez egy tiszteletre méltó épület!
Nincs több orgia!
Legközelebb hívom a rendőrséget!
Jacques!
- Rám köhögsz! - Sajnálom.
Hol van?
Szia, Karl!
Hogy vagy ma reggel? Jó a kedved?
Hol van?
Talán a Le Palace-ban.
Vagy a La Main jaune-ban, a Les Bains Douches-ban, a La Javában.
Délelőtt 11-kor?
És itt lebzseltek, ti élősködők?
Törött bútorok vannak odakint. De minden rendben!
Gyerünk, tűnés innen!
Tűnjetek innen! Azonnal!
Takarodjatok a lakásomból! Kifelé!
A barátai vagytok.
Nem tudtok vigyázni rá egy kicsit?
És te, Karl?
Te vigyázol rá?
Ez őrült!
- Szia, Karl! - Jó reggelt!
- Jó reggelt, Karl! - Jó reggelt!
- Jó reggelt, Karl! - Jó reggelt, Karl!
Jeannick, te vagy a pikószegély királynője.
- Köszönöm szépen. - Nem, én köszönöm.
A következő fizetés...
- Madame Aghion. - Valérie.
- Nem vág bele az haute couture-be. - Mondta.
Köszönöm.
És? Végül is te vagy a Chloé főnöke.
Nem állok készen a nyugdíjra.
Mennyibe fog kerülni az haute couture?
- Pénzt fog hozni... - Valóban?
- Pierre Bergé hagyná? - Nem biztos.
- Nathalie! - Próbáljuk meg!
Jó reggelt!
Lehetetlen!
El tudsz kapni?
Játsszunk nyuszisat!
- Ne! - Várjunk!
Igen! Így kell elkapnotok.
Ugrok! Oké!
Istenem, ez...
Ott van!
Monsieur de Bascher, kérem, szálljon le!
Várjatok, lejövök!
- Elnézést! - Gyere le, Jacques!
Büntetésben vagyok?
Legalább a testedet kíméld!
Mindig azt mondod, jól vagy, hogy csak bulizol.
Emlékszel, mikor voltál utoljára józan?
Mert én nem.
Öregkorodra szenilis lettél?
Nem vagy tinédzser, és én nem vagyok az apád.
Csak segíteni akarok.
Ez nem mehet így tovább.
Nehéz belátni, hogy mehetne másképp, nem?
Kelhetnék korán, abbahagyhatnám az ivást, de mit csinálnék helyette?
Hogy kitöltsem a napjaimat?
Kezdjek írni egy újabb regényt?
Várjak, amíg eljön az ideje, és beszélgessek veled?
- Nem? Az jó lenne. - Már elmondtam.
Egy film kudarca még nem tesz értéktelenné téged.
Tudom. Sok mindenben...
vagyok jó. Épp ez a szomorú.
Nem tudom, mit kezdjek vele.
De semmi baj.
Próbálom elfogadni, hogy sose leszek jobb, mint vagyok.
És minél inkább elfogadom, annál kevésbé fáj.
Mit tehetek érted?
Mit tehetsz értem?
Vigyél el valahová messzire!
A kókuszpálmák alá.
Akkor elölről kezdhetjük.
Férfiszabó lennék Rio de Janeiróban.
Én lehetek az inspirációd.
Vagy ami még jobb, megtanítanál rá.
Nem, de... Komolyan.
Komolyan beszélek.
Megmentene.
Na jó, megyek. Diane és Xavier már biztos vár rám.
- Ők vannak rád rossz hatással. - Nem.
Ők a társaságom.
Köszönöm a levest.
Monaco!
Nincs kókuszpálma, de...
van napsütés és tengerpart.
Félsz, hogy a baloldal nyer? Az adócsalás miatt?
Azért, hogy lábra állj. Nem teljesen összeegyeztethetetlen a kettő.
- Még magadra sincs időd. - Elviszlek Monacóba.
Vigyázok rád.
Amikor akarod.
Madame Grès!
Egy kísértet!
Köszönöm, Jean-Jacques. Teát kérek!
Rendben, asszonyom.
- A fiatalember Patou-házból. - Hosszú utat tettem meg azóta.
És én még itt vagyok.
Látom, még mindig a Raphaelbe jár.
A műhelyem közel van.
Nos? Csupa fül vagyok.
Először is köszönöm az idejét. Tudom, hogy nagyon elfoglalt.
Szeretném, ha ön mint a Couture Szövetség elnöke,
támogatná a Chloé törekvését, hogy haute couture-házzá váljon.
Miért tennék ilyet?
Folyton azt magyarázza, hogy az haute couture halálra untatja.
„Csak az idióták nem gondolják meg magukat.”
Az iparág nem változott. Sőt, rosszabb, mint régen.
És maga még mindig német.
Hoztam néhány szemelvényt a munkáinkból.
Láthatja, hogy már haute couture szöveteket és technikákat használunk.
Tehát a státusz megszerzése folytatása lenne annak,
amit már eleve csinálunk.
Mintha az haute couture csak a varrási technikán múlna.
Ez egy vallás, nem technika kérdése. A tökéletesség kereséséről szól.
Ön szereti a divatot.
Régebben 200 ház volt. Most már csak 20 van.
Friss vért hozok.
Két műhely.
Egy szabó. egy ruhakészítő. Húsz főállású varrónő.
- Szalonok... - Évente 30 privát bemutató.
Két nyilvános bemutató.
Legalább 25 modell kollekciónként.
Négy éven át tartom ezt a tempót, hogy megszerezzük a státuszt.
Ha kudarcot vall, vége.
Készen állok.
Vajon Pierre Bergé az utamba áll, ha segítek?
Őt bízza rám! Nem lesz gond.
Nos...
Megnézem a ruháit.
- Meg fogja tenni. - Nem fogja.
Nem tudhatod.
Úgy tűnik, megértette, hogy erre van szükséged.
Igen.
Olyan gyakran vagyok én az első neki.
Különben is, Monaco...
Gazdagok és álarisztokraták.
Bátornak kell lennem, és elhagyni őt.
Olyan gyáva vagyok.
Néha azt hiszem, azért vagy önpusztító,
hogy lásd, megment-e.
Adj neki még egy utolsó esélyt, és ha csalódást okoz, ne reménykedj!
- És hagyd el! - És mit csináljak? Hová menjek?
Nem tudom. Majd kitalálod. Nagyfiú vagy.
Mennem kell.
Szereted az életed?
Szabad vagyok.
Igen.
És egyedül vagy.
Tudod, milyen kép él bennem rólad?
Akkor jöttél haza Saigonból a szüleinkkel,
és értetek mentem.
Nem ismertél engem, sosem láttál.
A hajónál vártam.
És láttam egy aprócska fiút, aki egyenesen felém jött,
kitárt karral, és azt mondogatta: „A nővérem!”
Számomra mindig az leszel.
Szeretném újra látni azt az örömöt.
...a munkáját. Aláírná?
Természetesen. Önnek lesz?
Igen.
- Önnek. - Köszönöm.
- Itt? - Igen.
- Elkéstem. - Köszönöm.
Kész. Üdv!
Helló, Thierry!
Ennek semmi értelme.
Thierry Muglert viselnek, ott van rajta a címke,
de azt akarják, írjam alá.
A következő kollekciódhoz
nyomtasd rá a neved a ruhákra.
Garantált siker.
Jó ötlet. Ha elfogy az inspirációm, megteszem.
Jean- Paul, várj! Csináljunk egy erős belépőt!
Kinek az oldalán állsz?
Az életben?
Mindig azon az oldalon, ahonnan a szél fúj.
- Támogatsz minket a reakciósok ellen? - Majd meglátjuk.
Siessünk, kérem!
Hölgyeim és uraim!
Jó reggelt mindenkinek!
Kezdjünk bele!
Mindannyiunknak sok a tennivalója,
tehát essünk túl rajta!
Először is, szeretném, ha döntést hoznánk a költséglimitről
a divatbemutatóink esetében.
Emlékeztetnék, hogy ezek divatbemutatók, nem pirotechnikai demonstrációk
az égből leereszkedő modellekkel, satöbbi.
Miért nem?
A divatbemutatók a ruhákról szólnak,
nem a nevetséges körítésről.
Nézze, hajlandók vagyunk a párbeszédre,
de magának sem mondta meg senki, hogyan rendezze a bemutatóit.
Miért kényszerítenének ránk bármit?
Mert nincsenek egyedül.
Úgy tűnik, ezt az újonnan érkezők nem fogják fel.
Ismerjük az érveit.
Ha gyengítjük magát, azzal a francia divatot gyengítjük.
Igen, és még kevesebben jönnek el megnézni a bemutatóit.
Eközben...
3000-en voltak
a legutóbbi bemutatómon, köztük 400 újságíró.
Semmi gond, megengedhetem magamnak, hogy elveszítsek párat.
Igen, a háza kétéves.
Maga izgalmas. Halhatatlannak hiszi magát?
Ha a műsorok elavultak, változtassa meg a műsorait!
Szót kell fogadnunk a tegnap döntéshozóinak, hogy az asztalnál üljünk?
Ha mi elavultunk, nem kérhetjük tőlük, hogy ők is legyenek azok.
Köszönöm.
A kérdés az, hogy ki döntse el?
És a régi gárda helyett
talán azoknak kellene dönteni a jövőről,
akik újradefiniálják a francia divatot.
Mindenesetre én nem tartozom azok közé, akik szerint
a régi gárdának kell döntenie az új helyett.
Ez az!
Kérem, ez itt nem a régi és az új csatája!
A bölcsek és az ostobák között zajlik.
Pénz kérdése.
Ami téged illet, Lagerfeld, azt hittem, van eszed.
Beszéljünk róla, Pierre!
Az ajtóm nyitva áll.
- Üdv, Geoffrey! - Jó estét!
De Bascher úr önre várakozik.
- Mióta? - Egész délután.
Mennem kell. Geoffrey, a kabátomat!
Neked hoztam.
MONACO A GAZDAGOK KÖVETKEZŐ ELDORÁDÓJA?
Megcsináljuk ezt a fotót a valóságban.
- Mikor? - Hamarosan.
Mi tart vissza?
Ne kételkedj!
Egyre türelmetlenebb, uram.
Elnézést, az amerikai Vogue-gal telefonáltam.
Lehetetlen letenni.
- Kávét? - Nem.
Ugyanattól a beszállítótól vásárolod a szöveteket, mint mi.
Kizárt, hogy sok pénzt költenél a kölykökéhez hasonló bemutatókra.
Mit akarsz elérni?
Ülj le!
Hogy van Yves?
Miért kérdezed?
Úgy tudom, meggyőzted a Metet New Yorkban
egy róla szóló retrospektív kiállításról.
Yves-ről beszéljünk, vagy Thierry Muglerről és kis csapatáról?
Yves nincs jól.
Ez köztudott.
Már nem alkot eredetit, csak idézi önmagát.
Te pedig múzeumba dugod, hogy szentté avasd,
mielőtt rájövünk a szomorú igazságra.
Istenné teszed,
mert rájöttél, hogy a presztízs lehetővé teszi a tündöklést
akkor is, amikor már nem tündökölsz.
Érdekes elmélet.
Alkut ajánlok neked.
Azt akarom, hogy a Chloé elérje az haute couture-státuszt.
- És szeretném, ha nem akadályoznád. - Nem.
Miért egyeznék bele?
Szükséged van rám.
A fiatalok nem hallgatnak rád, mert nem kedvelnek téged.
És már nem kényszeríthetsz rájuk semmit.
Mert miközben Yves elveszíti a tehetségét,
te elveszíted a hatalmadat.
Ezért kiabálsz most a találkozókon.
Beszélhetek velük.
Meg tudom győzni őket arról,
hogy velünk erősebbek lesznek, mint ha ellenünk vannak.
Ahogy téged is meggyőzlek.
Nem.
Ha kilépnek a szakmai szövetségből,
végleg elveszíted az irányítást fölöttük.
Haute couture-státuszt akarsz?
Ültesd vissza őket a tárgyalóasztalhoz,
fogadják el a szavazás elvét!
Természetesen ellenük fogsz szavazni.
És akkor békén fogsz hagyni?
- Halló! - Én vagyok.
- Igen? - Beszélnünk kell.
- Akkor gyere át! - Nálam jobb.
Nem, ha beszélni akarsz velem, te gyere ide! Oké?
Rendőrség, kinyitni!
Rendőrség!
Meglepetés!
A Monacóba induláshoz hip, hip...
Hurrá!
- Oké! - Óvatosan!
Helló, szépfiú!
Egy italt kérek!
Igyál!
Imádlak titeket!
Mióta rendeztek ti nekem bulit?
Na és én? Csak arcra!
- Gyönyörűen nézel ki! - Még szép!
- Hogy jó legyen a hangulat! - Nem! Hogy maradni akarj.
- Hát, igen. - Tessék.
- Igen. - Gyerünk!
Nézd, megőrül érted!
Nézd, Diane odavan érted!
Tudtad, hogy 12 évesen megtaláltam Diane-t a Ki kicsodában?
Diane, Beauvau hercegnője, Craon márkinője.
Nézd azt a kis arcot!
És azt mondtam a kisöcsémnek: „Egy nap feleségül veszem.”
- És? - Mázlid, hogy nem érem el az álmaimat.
Az enyémek mindig valóra válnak, szóval vigyázz!
Na, most már van mit csinálnunk.
Csak nem a híres Karl Lagerfeld?
Mit csinál idekint?
- Semmit. - Semmit? Nem.
Végre itt van. Nem fog elmenekülni.
Jacques boldog lesz. Búcsúbulit tartunk neki.
Jacques! Karl van itt!
Karlito!
- Búcsúbulit tartasz? - Igen, meglepetés volt.
Meglepetés volt!
Beszélhetnénk?
Persze! Mondd!
Találtam egy lakást.
- Egy lakást? - Monacóban.
Egy egész emelet, két bejárattal.
Háromszáz négyzetméter, kilátással a tengerre.
Ugyanabban az épületben, mint Francis Bacon és Helmut Newton.
Milyen sikkes!
Kicsit ki kell pofozni és bebútorozni, de jó.
- Vannak vendégszobák? - Több is.
- Mit lehet ott csinálni? - Eljátszani Karl pénzét a kaszinóban.
Várj, gyere csak!
- Szép lakás. - Igen?
Imádni fogod.
Már holnap odamehetsz, ha akarsz, elkezdeni a felújítást.
És meglátogatlak, amint tudlak.
Te...
Eljössz meglátogatni?
Valahányszor csak tudok.
És jövök, Jacques. Jövök.
Jót fog tenni, ha messze vagy.
De ne légy csalódott!
Dolgoznom kell.
- Nem hagyhatok itt mindenkit. - Nem, persze.
Mit szólnál egy italhoz? Kérsz egy csíkot?
Egy speedballt? Nem!
Talán haza akarsz menni.
Akkor menj haza!
- Van még valami, amit ajánlhatok neked. - Mit az?
Gyerünk! Adj el nekem egy álmot!
Gyerünk, Karl!
- Gyerünk, halljam! - Szeretnélek örökbe fogadni.
Komolyan beszélek.
Hivatalos kötelék lenne köztünk.
Hogy abbahagyd a kételkedést.
Ez...
Menj innen!
Nagyszerű! Itt van, és...
Baszódj meg!
Jó reggelt!
Ez nem az enyém.
Szerintem az haute couture nagyszerű lehetőség.
És erre van szüksége a Chloénak.
Ez nem az én dolgom. Nem én vagyok a többségi részvényes.
Lenoir dönt, és ő egyetért veled, szóval...
Ha nem örülsz, az azért van, mert nem látsz tisztán.
Szóval ez lett belőled?
Valaki, aki meg akarja menteni a házad? Igen.
Amikor idejöttél, össze voltál törve.
Tíz évet dolgoztál az haute couture-ben.
Azt mondták, nem vagy elég jó.
A terveid ügyetlenek voltak.
Mindig újabb részleteket adtál hozzá,
mert nem volt egy erős ötleted.
A szárnyaim alá vettelek.
Mások a rossz német ízlést látták benned,
én egy fiatalembert, aki tele volt ötletekkel.
Bíztam benned.
Átvettem egy ruhádat, aztán kettőt, aztán hármat.
És végül...
Odaadtam neked a házamat.
És én itt vagyok.
Érted harcolok.
Sok áldozatot hozok érted.
Nem.
Kihasználsz engem,
hogy visszatérhess az haute couture-be, és bebizonyítsd a kis játszótársaidnak,
hogy tévedtek, amikor kigúnyoltak.
Mindezt...
Tizennyolc év közös munka után... Ezért.
Mindent a Chloénak adtam.
Ha partnerré tettél volna, ahogy érdemlem,
nem kellene a hátad mögött szervezkednem.
Karl!
A legfontosabb a barátság.
És a bizalom.
És a szeretet.
Jól van.
Meg fogod csinálni az haute couture-márkát.
De a segítségem nélkül, és meglátjuk, mire mész.
Ez odaégett, Diane.
Soha nem tanítottak meg főzni.
Ne már! Odaégett tojásrántotta. Nem hiszem el!
Igen.
Mennyi az idő?
Nem tudom.
Köszönöm.
Xavier elment.
Hogyan ért véget az este?
- Hánytál. - Igen.
A jó kis Jacques.
Egész este azt mondogattad, hogy csodálatos kudarc vagy.
Ne beszéljünk róla!
Miért mondasz ilyeneket?
Mert hülyeségeket beszélek, Diane. Azért.
Hagyd el, ha nem vagy boldog!
Nem megy.
Miért nem?
Mert kudarcot vallok.
Annyira idegesítő vagy!
- Jóképű vagy, de idegesítő! - Kudarc.
Mi a kudarc?
- Hogy nincs munkád? - Nem érdekel a munka. Nem a munka...
Jó lett volna
kezdeni valamit
a tehetségemmel.
Kezdjen valamit a tehetségével, az életével!
Hallod magad? Olyan burzsoának hangzol!
A neved Jacques de Bascher de Beaumarchais, az ég szerelmére!
Ilyet nem lehet kitalálni.
A siker a pedigré nélkülieknek való.
Az olyanoknak,
mint Karl Lagerfeld, Yves Saint Laurent
meg a többi gályarab!
Vásároljanak ruhákat, kastélyokat, 18. századi bútorokat,
tegyenek úgy, mintha lenne valami múltjuk!
Te az vagy, aki vagy.
Úgy vagy jó, ahogy vagy.
Nem kell semmivé sem válnod.
Mit csinálsz?
Semmit.
- Figyellek téged. - Figyelsz engem?
Köszönöm mindenkinek, hogy eljött.
Már az is győzelem, hogy mindenki visszatért az asztalhoz.
És merem remélni, hogy ezúttal kompromisszumot kötünk,
és mindenki szabadon irányíthatja a vállalkozását,
szolidaritásban és egyetértésben.
Kerekasztal-beszélgetést javaslok,
hogy mindenki elmondhassa a sérelmeit,
közbeszólás nélkül.
És aztán szavazhatunk.
Azért jöttünk vissza ide, mert nekem úgy tűnik,
mi a divatvilág részei vagyunk.
Az utolsó találkozón
az volt a benyomásom, hogy talán több szint létezik.
Talán több asztal kellene?
Mert ha vannak az igazi tervezők
és vagyunk mi,
akik szemét ruhákat tervezünk,
akik csak azért vannak itt, hogy csinálják a fesztivált,
akkor mondjuk ki nyíltan!
Nem fogunk kijönni egymással.
Thierry, senki sem mondta, hogy „szemetet” tervez.
Fiatalok vagyunk, de tudunk olvasni a sorok között.
Legyünk őszinték a változatosság kedvéért!
Valószínűleg nem figyelt oda...
Nem, figyelmesen hallgattam.
Az egyesület elnöke vagyok,
jóindulatú és nyitott, de a szabály az szabály.
- „Jóindulatú”? - Nem változtatok rajta.
Ne kezdje ezt! Ez nem szabályzat kérdése.
A születése előtt alapítottuk az egyesületet. Maga is tagja.
- Egyes szabályokat be kell tartani. - Ragaszkodik a kiváltságaihoz.
Nem a kiváltságokról van szó.
Abszolút a kiváltságokról van szó.
Sajnálom, jogom van erre rámutatni.
Karl!
Szükségünk van a szavazatodra.
Ez az!
Nagyon jó!
Fantasztikus!
Gratulálok!
Szépen hátba döftél.
Úgysem tartottad volna be az ígéretedet.
Inkább meghalnál, ugye? Mint hogy beengedj az haute couture-be?
Jól van, jön a pincér.
Ezek a luxusszállodák mindig lenyűgöznek.
Nagy a hangsúly a stíluson,
de nem találnak pincért, aki képes elvégezni a munkáját.
Bocsánat. Éhes vagyok, és szomjas.
Végre! Bosszantó.
- Uram! - Köszönöm.
Máris megbántam.
- Kérsz egy kis krumplit? - Nem.
Nos...
Itt vagyunk.
Úgy nézel ki, mint II. Lajos bajor király. Tudtad?
Karl Lagerfeld,
a konfekció katonája.
Jacques de Bascher.
És ennyi elég nekem.
Gyakran jár ide?
Ez az első alkalom.
Itt nyaralunk az én...
Muszáj megnevezni a dolgokat...
„A meghatározás korlátozás.”
Oscar Wilde-ot idéz?
Ismeri Oscar Wilde-ot?
Mikor olvasott utoljára szórakozásból?
Marilyn Monroe még életben volt, azt hiszem.
- Adok egy listát az olvasnivalókról. - Nem.
Nem?
Most nem.
Spontan, ahogy odahaza mondják.
Amennyi idő csak kell, hogy rendbe hozzuk a dolgokat.
Oké.
- Tessék! - Hagyd abba!
- Mikor találkozunk az építésszel? - Háromkor.
- Hívott valaki? - Igen.
Önt, uram. Leírtam a számot.
Megbocsátasz?
- Chloé-ház. - Rosemarie, maga hívott?
Igen, sajnálom, tudom, hogy nem kéne zavarnom, amíg távol van.
Pletykák keringnek a nézeteltéréséről Madame Aghionnal.
- És? - Nem kellett hozzá sok idő.
Érkezett egy ajánlat. Továbbítom a faxot.
Uram, ha elfogadja ezt az ajánlatot, önnel megyek.
És tudom, hogy több varrónő is követni fogja.
Rendben.
Küldje át!
A CHANEL ÚJ MŰVÉSZETI VEZETŐT KERES.
A TULAJDONOSOK SZERETNÉNEK TALÁLKOZNI ÖNNEL.
HÉTFŐ, JÚNIUS 8-A, 17 ÓRA, REFORM CLUB, LONDON.
A feliratot fordította: Vincze Ágnes