Acest serial este parțial inspirat de viața lui Karl Lagerfeld.
E posibil ca personajele, relațiile lor personale și profesionale,
acțiunile și discuțiile lor, locurile și evenimentele,
precum și creațiile artistice,
să fie fictive sau modificate de autori în scopuri dramatice.
În acest caz,
asemănările cu personajele reale sau cu trecutul lor
au doar scopuri dramatice,
fără a reda în vreun fel realitatea vieții lor.
PRIMĂVARA 1981
A fost magic, uluitor. A fost o prezentare inedită.
Incredibil! Demențial!
- Ce-a fost asta? - Acum înțelegi.
Da, acum înțeleg.
Thierry Mugler și echipa lui nu vor să facă lucruri frumoase
sau lucruri de purtat.
Sunt lăstari ai crizei economice,
rebeli, nihiliști, agresivi.
Pe lângă ei, noi arătăm ca Madame Pompadour la un ceai dansant.
Oare cât costă o asemenea prezentare? Trei sute de mii?
Pe puțin.
E absurd. Ce putem face?
Da, alo?
Lasă-mă să fac o colecție haute couture!
De ce refuzi cu încăpățânare?
Nu suntem noi generația tânără.
Dar putem evita concurența făcând modă haute couture.
Nu, nu voi face rochii pentru milionare.
- Îmbrac femei ca mine. - Nu fi așa socialistă!
Îmbraci oameni bogați.
Dacă nu luăm măsuri, o să fim depășiți în doi ani.
De ce nu răspunzi la telefon? Poate e important.
Sunt directorul tău artistic.
Crede-mă, dacă nu facem schimbări, suntem dați în lături.
Nu fac haute couture. N-o să schimb nimic.
Scuzați-mă, dle, dar insistă.
O nouă problemă la fostul dvs. apartament.
În fiecare noapte! Vă dați seama?
- Petreceri nebunești! - Nu-ți face griji, acopăr eu daunele.
Nu se reduce totul la bani. Asta e o clădire respectabilă!
Gata cu orgiile!
Data viitoare, anunț poliția!
Jacques?
- Tușești pe mine! - Îmi cer scuze.
Unde e?
Bună, Karl!
Cum te simți azi? Ești într-o dispoziție bună?
Unde este?
Poate e la Le Palace.
La La Main jaune, Les Bains Douches sau la La Java.
La ora 11:00?
Și voi stați aici ca paraziții?
Afară e mobilă aruncată în stradă. Dar nu contează!
Hai, ieșiți!
Ieșiți! Acum!
Ieșiți din apartamentul meu! Acum!
Sunteți prietenii lui.
Nu puteți încerca să aveți grijă de el, măcar puțin?
Dar tu, Karl?
Tu ai grijă de el?
E nebun!
- Bună, Karl! - Bună dimineața!
- Bună, Karl! - Bună, Karl!
Jeannick, ești regina tivului în zigzag.
- Mulțumesc mult. - Nu, eu mulțumesc.
Următorul salariu...
- Dnă Aghion. - Valérie.
- Nu vrea să facă haute couture. - Mi-a spus.
Mulțumesc.
Și? La urma urmei, tu ești șeful casei Chloé.
Nu sunt pregătit pentru pensie.
Cât o să coste haute couture?
- O să aducă bani... - Chiar așa?
- Te va lăsa Pierre Bergé s-o faci? - Nu sunt sigur.
- Nathalie. - Să încercăm!
Bună dimineața!
Imposibil!
Mă poți prinde?
Ne jucăm de-a iepurele și pisica!
- Nu! - Așteaptă!
Ba da! Trebuie să mă prinzi așa.
O să sar! Bine!
Dumnezeule, e...
Iată-l!
Dle de Bascher, vă rog să coborâți.
Stați, cobor.
- Îmi pare rău. - Dă-te jos, Jacques!
Sunt pedepsit?
Măcar fă ceva bun pentru corpul tău!
Mereu îmi spui că ești bine, că doar petreci.
Îți amintești ultima dată când nu ai fost beat sau drogat?
Eu nu-mi amintesc.
Ești senil?
Nu ești adolescent, iar eu nu sunt tatăl tău.
Vreau doar să te ajut.
Lucrurile nu pot continua așa.
E greu de văzut cum s-ar putea schimba lucrurile, nu?
M-aș putea trezi devreme, să nu mai beau, dar ce aș face atunci?
Cum să-mi umplu zilele?
Să încep să scriu alt roman?
Să aștept până vine vremea să vin să vorbesc cu tine?
- Nu? Ar fi drăguț. - Ți-am spus deja.
Dacă dai greș c-un film, nu ești lipsit de valoare.
Știu, mă pricep...
la multe lucruri. Asta e trist.
Nu știu ce să fac cu abilitățile mele.
Dar e în regulă.
Încerc să accept că nu voi fi niciodată mai bun decât sunt.
Și, cu cât accept mai mult, cu atât doare mai puțin.
Cu ce te pot ajuta?
Ce poți face pentru mine?
Du-mă undeva departe!
Într-un loc cu palmieri.
Apoi putem începe de la zero.
Croitor pentru bărbați în Rio de Janeiro.
Aș putea fi inspirația ta.
Sau, și mai bine, mă înveți cum s-o fac.
Nu... serios, acum.
Eu vorbesc serios.
M-ar salva.
Bine, mă duc. Cred că mă așteaptă Diane și Xavier.
- Ei te trag în jos. - Nu.
Ei îmi țin companie.
Mulțumesc pentru supă!
La Monaco!
Nu sunt palmieri, dar...
E însorit și e la mare.
Te temi c-o să câștige stânga? Evaziune fiscală?
Vreau să te pun pe picioare. Nu e chiar capăt de lume.
- Nici măcar nu ai timp pentru tine. - Te duc la Monaco.
O să am grijă de tine.
Spune-mi când vrei!
HOTEL RAPHAEL
Dnă Grès.
A trecut o veșnicie.
Mulțumesc, Jean-Jacques. Ceai, te rog!
Desigur, dnă.
- Tânărul de la casa de modă Patou. - M-am dezvoltat mult de atunci.
Iar eu sunt încă aici.
Și încă frecventați hotelul Raphael.
Atelierele mele sunt în apropiere.
Deci? Te ascult.
În primul rând, mulțumesc c-ați acceptat să mă vedeți. Știu că sunteți ocupată.
Fiind președintă a Federației Couture, v-aș ruga
să sprijiniți casa Chloé să devină casă haute couture.
De ce aș face așa ceva?
Îți petreci tot timpul explicând că haute couture te plictisește de moarte.
„Doar idioții refuză să se răzgândească.”
Industria nu s-a schimbat. Situația e chiar mai rea decât înainte.
Iar tu tot german ești.
V-am adus câteva mostre ale creațiilor noastre.
Puteți vedea că deja folosim materiale și tehnici haute couture.
Dacă obținem acest statut,
doar am continua să facem asta.
Crezi că haute couture înseamnă doar cusăturile haute couture?
E o religie, nu o tehnică. E vorba despre căutarea perfecțiunii.
Iubești moda.
Au existat 200 de case de modă. Acum sunt doar 20.
Vă aduc inovație.
Două ateliere.
Unul pentru croi ajustat, unul pentru flou. Douăzeci de croitorese.
- Saloane pentru... - Treizeci de prezentări private pe an.
Două prezentări publice.
Minimum 25 de modele pe colecție.
Voi menține acest ritm timp de patru ani pentru a câștiga statutul.
Dacă nu reușești, s-a zis cu tine.
Sunt pregătit.
Pierre Bergé îmi va sta în cale dacă te ajut?
Mă ocup eu de el. Nu va fi nicio problemă.
Mă rog.
O să mă uit la rochiile tale.
- O s-o facă. - N-o s-o facă.
Nu ai de unde să știi.
Se pare că a înțeles că de asta ai nevoie.
Da.
Sunt mereu o prioritate pentru el.
În fine, Monaco...
E plin de bogătași și de aristocrați falși.
Va trebui să fiu curajos să-l părăsesc.
Sunt un laș.
Uneori, am impresia că te distrugi
ca să vezi dacă te va salva.
Dă-i o ultimă șansă și, dacă te dezamăgește, nu mai spera!
- Părăsește-l! - Și ce să fac? Unde să merg?
Nu știu. O să te descurci. Ești băiat mare.
Trebuie să plec.
Îți place viața ta?
Sunt liberă.
Da.
Și ești singură.
Știi cum te am eu în minte?
Abia te-ai întors din Saigon cu părinții noștri
și vin să te iau.
Nu mă cunoști, nu m-ai văzut niciodată.
Stau la pasarelă.
Și văd un omuleț venind direct spre mine,
cu brațele larg deschise, spunând: „Sora mea, sora mea!”
În mintea mea, așa vei fi mereu.
Mi-ar plăcea să văd acea bucurie din nou.
...creația dvs. Puteți semna aici?
Sigur, e pentru tine?
Da.
- Pentru tine. - Mulțumesc.
- Aici? - Da.
- Am întârziat. - Mulțumesc.
Hai! Ciao!
Bună, Thierry!
Nu înțeleg.
Poartă Thierry Mugler, pe etichetă scrie Thierry Mugler,
și tot vor să o semnez.
Pentru următoarea colecție,
imprimă-ți numele pe haine!
O să se vândă singure.
Bună idee! Dacă rămân fără inspirație, fac asta.
Jean-Paul, așteaptă! Să avem o intrare grandioasă!
De partea cui sunteți?
În viață?
De partea favorabilă, întotdeauna.
- Ne susțineți împotriva reacționarilor? - O să vedem.
Grăbiți-vă, vă rog!
Doamnelor și domnilor, vă rog!
Bună dimineața tuturor!
Să începem!
Cu toții avem lucruri de făcut,
așa că să ne mișcăm repede!
În primul rând, aș vrea să stabilim o limită de cheltuieli
pentru prezentările de modă.
Aș vrea să vă reamintesc că facem prezentări de modă, nu pirotehnice,
cu modele coborând din cer și altele de genul ăsta.
De ce nu?
Prezentările de modă sunt cu haine făcute pentru a fi purtate,
nu regizate într-un mod ridicol.
Ascultă, suntem dispuși să discutăm,
dar vouă nu v-a spus nimeni cum să faceți prezentări.
De ce ni s-ar impune nouă asta?
Pentru că nu sunteți singuri,
ceva ce voi, nou-veniții, nu păreți să înțelegeți.
Vă cunoaștem argumentul.
Dacă vă subminăm pe voi, subminăm toată moda franceză.
Și tot mai puțini oameni vin la prezentările voastre.
Între timp,
am avut 3.000 de oameni,
inclusiv 400 de jurnaliști, la ultima mea prezentare.
E în regulă, îmi permit să pierd câțiva.
Da, casa ta are doi ani.
Ești incitant. Dar crezi că ești nemuritor?
Dacă faci prezentări depășite, schimbă-le!
E nevoie să ne supunem decidenților de ieri ca să stăm la această masă?
E adevărat că, dacă noi suntem depășiți, nu le putem cere și lor să fie așa.
Mulțumesc.
Întrebarea e: „cine ar trebui să decidă?”
Mai degrabă decât vechea gardă,
poate că actualii creatori, care reinventează moda franceză acum,
ar trebui să-și decidă viitorul.
În orice caz, nu voi fi unul dintre aceia care spun
că vechea gardă ar trebui să decidă pentru cea nouă.
Așa e!
Vă rog! Asta nu e o luptă între vechea și noua gardă.
E una între cei înțelepți și proști.
E vorba de bani.
Cât despre tine, Lagerfeld, credeam că ai capul pe umeri.
Hai să vorbim despre asta, Pierre!
Ușa mea e deschisă.
- Bună, Geoffrey! - Bună seara!
Dl de Bascher vă așteaptă.
- De când? - De la amiază.
Trebuie să plec. Geoffrey, geaca mea.
Pentru tine.
MONACO URMĂTORUL EL DORADO PENTRU BOGAȚI?
KARL JACQUES
O să facem această fotografie în realitate.
- Când? - În curând.
Ce te reține?
Nu te mai îndoi!
Devine nerăbdător, dle.
Îmi pare rău, vorbeam la telefon cu cineva de la Vogue, în America.
Nu puteam întrerupe.
- Cafea? - Nu.
Vă cumpărați materialele de la același furnizor ca noi.
Nu cred c-o să dai o grămadă de bani pe prezentări ca cele ale tinereilor.
Ce urmărești?
Ia loc!
Cum se simte Yves?
De ce întrebi?
Înțeleg că i-ai convins pe cei de la The Met, din New York,
să facă o retrospectivă despre el.
Am venit să vorbim despre Yves sau despre Thierry Mugler și mica lui gașcă?
Yves nu se simte bine.
E un lucru cunoscut.
Nu mai inventează, doar se citează.
Și îl băgați într-un muzeu ca să-l sanctificați
înainte să descoperim adevărul trist.
Îl faceți un zeu
pentru că v-ați dat seama că prestigiul îți permite să strălucești
după ce ai încetat să mai strălucești.
E o teorie interesantă.
Vreau să-ți propun o înțelegere.
Vreau ca Chloé să obțină statutul de haute couture.
- Și aș vrea să nu-mi stai în cale. - Nu.
De ce aș fi de acord cu asta?
Ai nevoie de mine.
Tinerii nu te ascultă pentru că nu te plac.
Și nu le mai poți impune nimic.
Fiindcă Yves își pierde talentul,
iar tu îți pierzi puterea.
Și de aceea țipi la întâlniri acum.
Pot să vorbesc cu ei.
Îi pot convinge
că vor fi mai puternici cu noi decât împotriva noastră.
Așa cum te conving și pe tine.
Nu.
Dacă o să părăsească asociația,
o să pierzi definitiv controlul asupra lor.
Vrei statutul de haute couture?
Fă-i să se întoarcă la masa negocierilor
și să accepte principiul votului!
Bineînțeles că vei vota împotriva lor.
Și o să mă lași în pace?
- Alo? - Eu sunt.
- Da? - Trebuie să vorbim.
- Vino la mine! - La mine e mai bine.
Nu. Dacă vrei să vorbești cu mine, vino aici!
Poliția, deschideți!
Poliția!
Surpriză!
Pentru plecarea la Monaco!
Ura!
- În regulă! - Ai grijă!
Bună, frumosule!
De băut, te rog!
Bea!
Vă iubesc!
De când îmi organizați petreceri?
Dar eu? Doar pe obraz.
- Arăți minunat așa! - Sigur că da!
- Ca să-ți dea energie bună! - Nu! Ca să te fac să vrei să rămâi.
- Da, păi... - Poftim!
- Da. - Vino încoace!
E nebună după tine.
Uite! Diane e atrasă de tine.
Ți-am spus că, la 12 ani, am găsit-o pe Diane în Who's Who?
Diane, prințesă de Beauvau, marchiză de Craon!
Uită-te la fățuca asta!
Și i-am spus frățiorului meu: „O să mă căsătoresc cu ea într-o zi.”
- Și? - Ai noroc că nu-mi împlinesc visurile.
Visurile mele se împlinesc mereu, așa că ai grijă!
Acum avem ceva de făcut.
E oare faimosul Karl Lagerfeld?
Ce faceți afară?
- Nimic. - Nimic? Nu.
Sunteți aici măcar o dată. Nu veți scăpa.
Jacques o să fie fericit. Dăm o petrecere de rămas-bun.
Jacques? Karl este aici.
Karlito!
- Petrecere de rămas-bun? - Da, a fost o surpriză.
A fost o surpriză!
Putem să vorbim?
Sigur. Spune!
Am găsit un apartament.
- Un apartament? - La Monaco.
Un etaj întreg cu două intrări.
Are 300 de metri pătrați, cu vedere la mare.
În aceeași clădire cu Francis Bacon și Helmut Newton.
E șic!
Are nevoie doar de puțină muncă și mobilier, dar e în stare bună.
- Sunt camere de oaspeți? - Câteva.
- Ce se poate face acolo? - Să-i risipim banii lui Karl la cazinou.
Stai așa! Vino aici!
- E un apartament drăguț. - Da?
O să-ți placă acolo.
Poți merge mâine dacă vrei, începi renovările.
Și eu vin să văd, când pot.
Deci tu...
O să vii să mă vizitezi?
Oricând pot, da.
Voi veni, Jacques.
O să-ți facă bine să fii departe.
Dar nu fi dezamăgit!
Trebuie să muncesc.
- Nu pot să-i abandonez pe toți. - Da, nu, bineînțeles.
Ce zici de o băutură? Vrei să tragi o linie?
Sau să te injectezi? Nu!
Poate vrei să mergi acasă.
Du-te acasă, atunci!
- Mai am ceva să-ți ofer. - Ce?
Haide, vinde-mi un vis!
Haide, Karl!
- Hai, vinde-mi-l! - Aș vrea să te adopt.
Vorbesc serios.
Ar fi ca o legătură oficială între noi.
Ca să nu mai ai îndoieli.
Asta este...
Pleacă!
Super! Ați venit aici și...
Du-te dracului!
Bună dimineața!
Asta nu e pentru mine.
Cred că haute couture e o mare oportunitate.
Și de asta are nevoie Chloé.
Nu mă privește. Nu sunt acționarul majoritar.
Lenoir decide, și el e de acord cu tine, așa că...
Dacă nu ești fericită, e pentru că nu poți vedea clar.
Asta devii acum?
Da. Cineva care vrea să-ți salveze casa.
Când ai venit aici prima dată, erai o epavă.
Ai petrecut zece ani în haute couture.
Au spus că nu ești destul de bun.
Creațiile tale erau stângace.
Tot adăugai detalii, unele peste altele,
fiindcă nu aveai un concept puternic.
Te-am luat sub aripa mea.
Unde alții au văzut gusturi germane proaste,
eu am văzut un tânăr plin de idei.
Am avut încredere în tine.
Am preluat una dintre rochiile tale, apoi două, trei.
Și, în cele din urmă...
ți-am dat casa mea.
Și iată-mă!
Lupt pentru tine.
Sacrific multe pentru tine.
Nu, nu sacrifici.
Mă folosești
ca să revii la haute couture și să le dovedești amicilor tăi
că au greșit când râdeau de tine pe atunci.
Toate astea...
Optsprezece ani de colaborare... Pentru asta.
Am dat totul casei Chloé.
Dacă m-ai fi făcut partener, așa cum meritam,
n-ar trebui să fac lucruri pe la spatele tău.
Karl.
Cel mai important lucru este prietenia.
Și încrederea.
Și dragostea.
În fine.
Acum vei face această colecție haute couture.
Dar o vei face fără ajutorul meu și vom vedea cum va fi.
Sunt arse, Diane.
Nu am fost învățată să folosesc o tigaie.
Nu! Pe bune! Ouă jumări arse. Nu-mi vine să cred.
Da.
Cât e ceasul?
Nu știu.
Mersi.
Xavier a plecat.
Cum s-a încheiat noaptea?
- Ai vomitat. - Da?
Micuțul Jacques.
Ți-ai petrecut seara spunând că ești un ratat magnific.
Să nu vorbim despre asta!
De ce spui așa ceva?
Pentru că vorbesc prostii, Diane. De aia.
Părăsește-l dacă nu ești fericit.
Nu pot.
De ce nu poți?
Fiindcă sunt un ratat.
Ești atât de enervant!
- Ești chipeș, dar enervant! - Un ratat.
Un ratat de ce?
- Pentru că nu lucrezi? - Nu-mi pasă de muncă.
Mi-ar fi plăcut
să fac ceva
cu talentele mele.
Să facă ceva cu talentele lui, cu viața lui!
Tu te auzi? Ești atât de burghez!
Numele tău e Jacques de Bascher de Beaumarchais, pentru Dumnezeu!
E ceva autentic.
Succesul în viață e pentru oamenii simpli.
E pentru aceia
precum Karl Lagerfeld, Yves Saint Laurent
și toți sclavii muncii lor.
Lasă-i pe ei să cumpere haine, castele, mobilă din secolul XVIII,
ca să se prefacă că au un trecut.
Tu ești cine ești.
Ești grozav așa cum ești.
Nu e nevoie să devii nimic.
Ce faci?
Nimic.
- Sunt cu ochii pe tine. - Da?
Mulțumesc tuturor că ați venit.
E deja o victorie să-i avem pe toți la masă.
Și îndrăznesc să sper că, de data asta, vom găsi un compromis
care va permite tuturor să-și conducă propria afacere,
dar în solidaritate și înțelegere.
Așa că propun o discuție la masa rotundă,
unde toată lumea să-și poată exprima doleanțele
fără întreruperi.
Și apoi putem vota.
Ne-am întors aici, pentru că mi se pare
că facem parte din lumea modei.
Dar, după ultima întâlnire,
am rămas cu impresia că poate sunt mai multe categorii.
Poate ar trebui să avem mai multe mese?
Pentru că, pe de o parte, îi avem pe adevărații designeri,
iar, pe de altă parte,
pe designerii de îmbrăcăminte proastă,
care sunt aici doar pentru a face spectacol.
Așa că hai s-o spunem direct!
N-o să cădem de acord.
Thierry, nimeni n-a spus că faceți „modă proastă”.
Suntem tineri, dar putem citi printre rânduri.
Să fim sinceri și să vorbim fără ocolișuri!
Probabil că nu ați ascultat cu atenție...
Ba da, am ascultat cu atenție.
Conduc această asociație
cu bunăvoință și o minte deschisă, dar legile sunt așa cum sunt.
- „Bunăvoință”? - Și nu le schimb.
Nu începeți! Nu e vorba de legi.
Am creat asociația înainte ca voi să existați. Faceți parte din ea.
- Sunt reguli de urmat. - Te agăți de privilegii tale.
Nu e vorba de privilegii.
Ba e vorba despre privilegii.
Îmi pare rău, am dreptul să subliniez asta.
Karl?
Avem nevoie de votul tău.
Așa!
Ce bine!
Grozav!
Felicitări!
Asta da trădare!
Oricum nu aveai de gând să te ții de cuvânt.
Mai degrabă ai muri, nu? Decât să mă lași să fac haute couture.
Bine, vine chelnerul.
Hotelurile astea de lux mă uimesc mereu.
Se pune atât accent pe stil,
dar nu pot angaja chelneri care să-și facă treaba.
Îmi pare rău, mi-e foame și sete.
În sfârșit! E enervant.
- Dle! - Mulțumesc.
Deja îmi pare rău.
- Vrei niște cartofi prăjiți? - Nu.
Deci...
Iată-ne!
Semănați cu Ludovic al II-lea. Știați asta?
Karl Lagerfeld,
cuceritor al lumii modei de purtat.
Jacques de Bascher.
Și asta e de ajuns pentru mine.
Veniți des aici?
E prima oară.
Sunt în vacanță cu...
Nevoia de a numi lucruri...
„A defini înseamnă a limita.”
Îl citați pe Oscar Wilde?
Îl știți pe Oscar Wilde?
Când ați citit ultima oară de plăcere?
Pe vremea când trăia Marilyn Monroe.
- Vă dau o listă cu cărți de citit. - Nu.
Nu?
Nu de data asta, nu.
Spontan, cum se spune acasă.
O să reparăm lucrurile încetișor.
Bine.
- Dă-i! - Oprește-te!
- Când ne întâlnim cu arhitectul? - La ora 15:00.
- Apeluri? - Da, unul.
E pentru dvs. Am scris numărul.
Mă scuzi?
- Casa Chloé. - Rosemarie, m-ai sunat?
Da, îmi pare rău, știu că n-ar trebui să vă deranjez când sunteți plecat.
Circulă zvonuri în legătură cu neînțelegerea cu dna Aghion.
- Și? - Nu a durat mult.
Ați primit o ofertă, așa că vă trimit faxul.
Dle, dacă acceptați oferta, vin cu dvs.
Și mai știu că vă vor urma și câteva croitorese.
În regulă.
La revedere!
Chanel își caută noul director artistic.
Proprietarii vor să vă cunoască.
Ne vedem luni, 8 iunie, ora 17:00, Reform Club, Londra.
Subtitrarea: Ramona Curt