КАСЕМ (УБИВЦЯ)
Відповідай на дзвінок!
Привіт, Касем.
Який збіг. Як тебе сюди занесло?
Ти маєш те, що належить не тобі.
Невже?
Дорогезну картину, згорнуту в тубус у тебе за спиною.
Вона належить моєму босу.
Сумніваюся, що вона належить йому.
Її приналежність – питання неоднозначне.
Неоднозначне.
Тобто допускає різні тлумачення: заплутане, розпливчасте чи незрозуміле.
Дозволь прибрати цю неоднозначність.
Дозволь внести ясності.
Добре, добре.
Обійдімося без цього.
Тільки дайте знайду, де зупинитися.
А то затисли мене з усіх боків.
Стережіться.
Дорогу. Вибачте.
Стережись. Вибачте.
Пробачте.
Дорогу.
З дороги.
МЕРФ
Люк. Де ти? Літак уже чекає.
Мерф, я не встигну в аеропорт.
Потрібен інший варіант.
Люк. Алло.
Сідай на поїзд з Бангкока до Чіанґмая.
Я зустріну тебе на аеродромі.
ХУАЛАМПХОНҐ БАНГКОК
Вибачте. Пробачте.
Біп-біп. Дорогу. Біп-біп.
Вибачте! Дорогу.
Вибачте.
Усі з дороги.
Стережіться.
Ви говорите уві сні.
Мені казали.
Щось...
скандальне?
Залежить від ваших кордонів.
Нічого викривального.
Я спробую ще раз.
На жаль, на це нема часу.
Ми забігаємо наперед?
Може, почнемо з імен?
Думаю, що менше ви знаєте, то краще, містере Пердью.
Ви тут не у відпустці.
Ні.
Я на роботі.
І на якій же?
Повертаю рідкісні й унікальні картини.
Іноді в шкіряних тубусах.
Це звичайний збіг.
І куди ж ми підемо звідси?
Думаю, ви знаєте, куди ми підемо звідси.
Я рука милосердя.
А мої спільники – рука кари.
Самі обирайте.
Є ще третій варіант.
- Хіба? - Так.
Ви по дурості прогледіли мою команду смертоносних охоронців.
Нехай вас не вводить в оману їхній безневинний вигляд.
Кожен з них – вовк в овечій шкурі.
Тож або здавайтесь,
або я буду змушений спустити своїх псів війни.
Думаю, я ризикну.
Ну...
тоді рука милосердя.
Люблю щасливі розв'язки.
Ти не з Касемом?
Хто такий Касем?
- Люк. - Мерф, поїзд теж не варіант.
Чекай. Що?
О, ні.
Які ще є варіанти?
Секундочку.
За годину ходу звідти є автобусна зупинка.
Приїдь по мене.
Більше ніяких мотоциклів і поїздів.
Ходьба пішки мене не цікавить.
Як і їзда на автобусах.
Мерф, приїдь по мене.
ДЖЕРЕЛО ВІЧНОЇ МОЛОДОСТІ
З будинку на Стратмор-Ґарденс
містер Кросс хотів би забрати килими з передпокою,
портрет, дідусів годинник, диван з вітальні...
Зелений диван?
Ти ж його ненавидиш.
Якщо можна, продовжимо.
Гарольде, ми не так домовлялися.
Ми домовилися врегулювати все полюбовно з нейтральним посередником.
Не будь така наївна, Шарлотто.
Чим це мало закінчитися?
Ну, не засідкою з твоїм адвокатом на сімнадцятому поверхові.
Маємо що маємо. Ми там, де ми є.
Мені плювати на меблі,
але ми не будемо гризтися за опіку над сином.
Найми собі адвоката.
ТРАФАЛЬГАРСЬКА ПЛОЩА ЛОНДОН
Емілі, замкнеш західне крило?
А я піду гляну процес реставрації Гольбейна.
- Добре. До завтра. - До завтра.
Неперевершена картина.
Чудові шовкові капці.
Люк, чому ти в Англії?
Шарлотто, ми майже рік не бачились.
Брат не може заскочити до меншої сестри?
Як твоя сім'я?
- Як малий Томас? - Він прекрасно.
А ще він чудовий.
- А як поживає чоловік? Генрі? - Гарольд.
Не так чудово.
Виявилося, що він не вірніший за хтивого кота.
Прикро це чути.
Але ти справжній шедевр, а він мавпа.
Видно було, що ви не пара.
Не сьогодні, Люк. Рана ще дуже свіжа.
У тебе знов неприємності?
Шарлотто, невже оце і є твоє покликання?
О, слава богу. Мене врятовано. Ти тепер лайф-коуч.
Ну що ти. Це ж братерський обов'язок.
Я люблю свою роботу, і я в ній профі.
Розумію, ти мусиш так собі казати,
але ж ми втрьох пережили стільки неймовірних пригод.
Невже ти не скучила?
Так, але то було десять років тому.
Тато помер, я виховувала дитину
й одночасно працювала, довелося вирости.
А ти, здається, так і не виріс.
Можеш називати себе куратором,
та, по-моєму, на «Святій родині» якась дивна тріщина.
Між Дівою Марією та немовлям Ісусом.
- Нема ніякої тріщини. - Є.
На картині Левенстеда молодшого.
- Я нічого не бачу. - Справді?
Глянь між двома янголами, між їхніми німбами.
По прямій лінії по немовляті Спасителя до його десяти
крихітних, але товстих рожевих пальчиків.
І отам, на блакитному оксамиті...
побачиш тріщину.
Люк!
Що ти робиш?
Люк!
Люк! Не роби так зі мною!
Люк! А це що?
Ти в країні якихось десять хвилин. Машину теж украв?
Віддай картину.
Віддам, та спершу сядь у машину, тоді й отримаєш її назад.
Ні.
- Тепер або ніколи. - Ні.
Ти звідси не втечеш.
Ти недооцінюєш мій вибір автомобілів.
Віддай картину.
Та ну, Шарлотто.
- Ти ж тут не заради неї. - Люк, послухай. Віддай картину.
Ти хочеш повернути не картину,
а колишнє життя.
Пробачте!
Святе немовля Ісуса.
І його пухкі пальчики.
Перестань.
Лови, Мерф.
Можемо їхати, Деб?
Можемо їхати.
Деб!
Ти й досі працюєш з колишньою татовою командою?
Деб. Мерфі.
Шарлотта.
Що ти робиш з моєю картиною?
Він же в рукавичках.
Нічого не змінилося.
Ти отримуєш свій приз, а на завтра тобі вже цього мало.
Це гонитва за примарним щастям.
Переконуєш себе, що наситишся,
коли трофей буде у твоїх руках, але цього не буде.
Ти женешся за горщиком з золотом на краю веселки.
Я принаймні хоч у щось вірю.
А ти переконала себе, що горщика навіть не існує.
Обрала комфорт і передбачуваність і поставила життя на паузу.
Але, Шарлотто, життя і є пригода.
Гори підкорюють не заради скарбів на вершині.
І ні, я не можу змиритися з великою татовою таємницею,
що пригода важливіша за приз,
але точно знаю, що ти повинна вирушити в цю пригоду.
Мерф.
- Нема нічого. - Це не добре.
Що не добре?
Нічого.
Вибачте.
Ви обоє. День був довгий.
- Перестань. - Шарлотто, ти мала рацію, а я помилився.
Ти моя сестра, і я тебе люблю.
Я все виправлю.
Забирай свою картину. Я відвезу тебе назад.
Але я бачу, що ти знов робиш оте.
Не забувай дихати.
Коли вона сердиться, то перестає дихати.
Ану. Давай разом.
Я тебе люблю. Ти мене прощаєш?
- Ні. - Нехай.
Ми просто подихаємо.
Заплющмо очі.
І на три. Раз, два, три.
- Люк. - Це вагоме заперечення.
Допоможеш її підняти?
Агов.
Гей.
Ви як, нормально?
Так?
Упевнені?
Добре.
Пробачте за таку допитливість, але ви куратор музею
і вас не було кілька годин.
Кажу востаннє: якби я була до цього причетна,
невже я б повернулася на місце злочину?
Ви були б не першим таким злочинцем.
Існує відоме кліше на підтримку цієї теорії.
А ви?
Спецслідчий Джамал Аббас, Інтерпол.
Шарлотта Пердью, несправедливо звинувачена.
Ви знали про братову причетність до серії резонансних крадіжок картин?
Про це він не сказав.
- А що він сказав? - З явних причин я хотіла його спинити.
Я бачив на записах з камер спостереження.
Скажіть хоч, де він.
Якби я знала, де він, запевняю вас, ви б дізналися перший,
бо він поставив мене у важке становище.
Я не палаю бажанням утратити ні свободу, ні роботу.
Тоді дозвольте вам допомогти.
Проте, якщо згодом з'ясується, що ви лукавили...
Я б не посміла брехати представнику влади
у твіді «гусячі лапки».
Дякую, що помітили.
Більшість підозрюваних не помічають.
Що ще він украв?
- Є якась логіка? - Ви що,
і слідча, й куратор?
У цьому нема потреби.
Схоже, вам тут більше нічого робити.
Я чув, що сталося.
Томас буде зі мною.
- Гарольде. - Ти співучасниця крадіжки картин.
Господи.
Мій адвокат зв’яжеться з тобою щодо опіки.
Не роби так, прошу.
- Усе вирішено. - Мамо.
Котику.
Ти ще кілька днів побудеш у тата.
Усе добре?
Буде.
Усе добре. Іди. Грай на фортепіано.
Дякую.
- Шарлотта. - Мерф.
Як поживаєш?
Та, власне, не дуже добре.
Де він?
Люк!
Люкі!
Люк!
Що ж.
- Вона не в гуморі... - Люк!
...тож тримайте кота в мішку, поки я його не випущу.
Добре.
Шарлотто, ти шикарна.
Ні, завдяки тобі.
- Мені? Що я такого зробив? - Багатенько, Люк.
- Деб. - Шарлотта.
А ви хто?
Я Овен Карвер.
- І ви займаєтесь? - Грошима.
І хто з вас геніїв пояснить мені, чому я тепер безробітна?
- Скажи їй. - Ще рано.
Ми шукаємо Джерело молодості.
Ох, благаю.
Тільки не це знов.
Що я казав про кота в мішку?
Кіт задихався в мішку.
І ви це оплачуєте?
Винний, каюся.
Ви хочете ще більше грошей?
Влади?
Чудодійного крему для обличчя?
Я вмираю. Рак печінки.
Як же соромно.
Джерело вертає молодість і здоров'я, може, врятує мене.
Люк, обговоримо це делікатне питання
віч-на-віч чи при всіх?
Давай при всіх.
То мій брат переконав вас,
що наприкінці цієї пригоди ви отримаєте чарівний еліксир молодості?
Ні. Це я переконав його.
О, ясно.
Тоді я, з вашого дозволу, озвучу те, що й так очевидно.
Ви допускаєте реальне існування рідини,
яка ллється з чарівного джерела і споживання якої
відкриває доступ до вічного й сповненого блаженства життя.
Шарлотто, ми обоє знаємо,
що в кожному міфі, метафорі й байці є зерно правди.
Про це писав Геродот.
Про це є в Магабгараті.
Александр Македонський шукав його по всьому світі.
Я знаю ці історії.
Ні. Історія одна. На п'ять континентів.
На десятки культур за тисячі років.
Мені й досі цікаво, чому ти вкрав мого Рембрандта.
- Я його повернув. - А мене звільнили.
І тепер ти матимеш час нам допомогти.
Не смій.
Тільки не кажи, що твою первинну цікавість
викликають не великі таємниці.
Існує тибетський сувій IX століття, який вказує, де шукати Джерело,
а ще там написано, що Бог приховує те місце від людей.
Ми думаємо, що знання про те місце передавалися частинами,
з покоління в покоління найосвіченіших родин того часу.
Цих людей назвали хранителями шляху,
а їхнє завдання – за будь-яку ціну приховати цей шлях.
А хтось колись бачив цих хранителів?
Можливо, я з одним трохи почубився в Таїланді.
Якщо хранителі й Бог вважали за потрібне тримати це в таємниці,
мабуть, є причина.
Шарлотто, все цінне завжди оберігається.
Богом?
Що цінніший приз, то серйозніший захист.
У міфі про Джерело сказано, що воно спокушає всім,
чого ти коли-небудь бажав, на твоїй же долоні.
А тобі треба лише випити.
Вічне здоров'я, достаток і краса.
Але там, де є життя, є і смерть.
Шарлотто, це може бути найважливіше
археологічне відкриття в історії,
і з ним асоціюватиметься наше прізвище.
У XVII ст. шестеро художників домовилися розкрити те місце.
Кожен заховав у своїй картині підказку.
Дивись. «Христа беруть під варту» Караваджо.
«Зняття з хреста» Рубенса.
«Пейзаж з Христом на шляху до міста Емаус» Вільденса.
«Розп'ятий Христос» Веласкеса.
«Христос несе хреста» Ель Ґреко,
і глянь, хто це.
Твій Рембрандт з його «Головою Христа».
Картину Ель Ґреко вкрали в 1990 році з бостонського Музею Ґарднер,
і її так і не знайшли, тож удачі вам.
Уже знайшли.
У Таїланді.
Ісусе.
Так, і він несе хреста.
У тебе нав'язлива звичка.
Дехто скаже, що це хист.
Хвороба.
- Талант. - Патологія.
Ну добре, це дар.
Кожне полотно на звороті позначено невидимим барвником
і таємним написом: «Sex et unum».
Шість і один.
Шість полотен, один шлях.
Кожна картина позначена окремою літерою:
D, K, C, I, E.
Ми ще не з'ясували, що вони означають.
Тепер я розумію, чому я тут.
Невже?
І чому ж ти тут?
Щоб допомогти тобі розгадати цю загадочку.
А навіщо мені ти?
Тобі не подобається мій Рембрандт.
А чому не подобається?
Бо на звороті нема ніяких позначок.
А чому на звороті нема позначок?
Бо це підробка.
Це не підробка.
Я зробив комп'ютерний аналіз мазків.
Це точно Рембрандт.
Рембрандт. Тільки не той.
Він часто робив дублікати власних робіт.
Ти вкрав не того Рембрандта.
І ти знаєш, де справжній.
Це не моє діло.
А от син – моє, і через тебе я можу втратити над ним опіку.
Тоді дозвольте вам допомогти.
Я маю цілу армію першокласних юристів.
Допоможіть мені зберегти життя, а я допоможу вам зберегти сина.
А якщо ви помиляєтесь щодо цієї невеличкої пригоди?
Тоді я принаймні матиму невеличку пригоду.
Я думав, це подіє.
Пошукайте інформацію про Альфреда Ґвінна Вандербільта.
То був відомий поціновувач Рембрандта.
Я в бібліотеку.
ВАНДЕРБІЛЬТ СТИСЛА ІСТОРІЯ ВАНДЕРБІЛЬТІВ
ЛАЙНЕР «ЛУЗІТАНІЯ»
Щось приємно пахне.
Екзотичний аромат небезпеки.
Але якщо ви тут, а я не мертвий, то це побачення?
Ні.
Я повинна не допустити, щоб постраждали ви чи хтось інший.
Ви справді тут для цього?
У поїзді.
- Я це відчув. - Он як?
Добре, що хоч хтось щось відчув.
- Вип'єте? - Ні.
Я тут ненадовго.
Шкода.
Ви дитина, яка в грозу запускає повітряного змія.
Напрочуд драматична метафора.
Зате влучна.
І гроза небезпечніша, ніж ви думаєте.
Ви хоч знаєте, чому його ховають?
Хоч знаєте, що це?
Ні, але мені цікаво з'ясувати.
Ми ж знаємо, до чого цікавість довела кота, попри всі його життя.
Думаєте, джерело буквальне?
Метафоричне, алегоричне, метафізичне чи анагогічне?
Думаєте, ми повинні негайно поцілуватися?
Ні. Добре. Ми до цього ще повернемось.
Думаю, воно цінне.
І я вдячний, що ви завжди дбаєте про моє благополуччя.
Нас цікавить не ваше благополуччя.
- А є «ми»? - Негайно спиніться, або вас спинимо ми.
Усіх вас.
Отже, я вас іще побачу.
Боже, який же від неї аромат.
КОРОЛІВСЬКИЙ КОЛЕДЖ МУЗИКИ
А добре грає.
Дякую за наводку на Вандербільта.
Що поцупиш цього разу? Дудку в дитини?
Ми порилися в архівах
і знаємо, де справжній Рембрандт.
Ти ж дуриш бідолашного Овена.
Ні. Не дурю.
Це була його затія. Він шукав тата, а знайшов мене.
Ти годуєш його брехливими обіцянками, а він ведеться.
Це зветься «надія».
Що в ній поганого?
Окрім сумнівної моралі?
Це злочин, йолопе.
Тебе розшукує Інтерпол.
За що? За крадені картини?
Та ну.
Овен прийшов до нас зі щирим прагненням.
Воно надає його життю нового сенсу. Хіба це погано?
Він щасливий.
Гарольд каже, що я ніколи не була щаслива.
А це правда?
То їдь з нами.
- Це не так просто. - Хіба?
Так!
- Дядьку Люк. - Ти грав неповторно.
Ого, який ти став. Стоп. Чогось бракує.
А де твоя борода?
Ти тоді справив на нього неабияке враження.
- Він часто про тебе питає. - Це правда?
Ти й досі шукаєш пригод?
Так, шукаю.
І щойно питав твою матір, чи не поїде вона зі мною.
Що скажеш?
Мати не дуже любить пригоди.
Томасе.
- Я вже піду. - Так. Іди.
Хороший малий.
Ти справді віриш, що знайдеш у цій пригоді чарівну водойму?
Не знаю, але думаю, ти хочеш це з'ясувати.
Ой, капелюх.
Ми всі знаємо: «Лузітанія»
була найбільшим у світі круїзним лайнером.
У Першій світовій війні її потопила німецька субмарина,
убивши на борту понад тисячу душ.
ІРЛАНДІЯ
Серед тих душ був і великий Вандербільт.
Коли ти сказав, що знайшов Рембрандта,
я не очікувала, що на дні Північної Атлантики.
Я теж не очікував.
Але на наше і його нещастя,
коли Альфред Вандербільт вирішив у 1915 році купити картину,
він узяв її з собою на «Лузітанію».
І вона й досі там, у водонепроникному сейфі.
Пасажири першого класу
зберігали сейфи у коморі старшого стюарда,
розташованій на носі корабля.
Ми прикріпили понтони, які піднімуть цю частину вище глибини руйнування,
а потім на поверхню.
Тиск морського дна.
Тиск на морському дні – 3,14.
ДКА – один на 12. Понтони закріплено.
Понтони на місці.
Капітан каже, що насувається шторм.
Маємо години дві, поки він сюди дійде.
Щойно вдарить шторм, лайнер не втримати на плаву.
Можемо перечекати.
- Довго? - Годин 20.
- Що обираєте? - Починаймо прямо зараз.
Вас зрозумів.
- Підіймайте. - Зрозумів.
На позначці 30 метрів судно стабілізують
і піднімуть на поверхню.
Після цього воно ваше.
Добре. Починаймо.
Гей. Звідки такий ентузіазм?
Те, що ви робите, це не абищо.
Я не проти взяти в цьому участь.
Плюс я цілу ніч думала,
де на «Лузітанії» комора старшого стюарда.
Серйозно?
Гляньте, хто повернувся: Лотті-Лу.
«Лузітанія» на тридцяти метрах.
Противаги розгорнуто.
Випірне хвилини через дві.
Добре. Ти її чув. Одягаймося.
- Ти це чула? - Що?
Перші кроки за понад сто років.
Люк, ми чекаємо. Будьте там обережні.
Добре. Я маю схему.
За мною.
Двері, будь ласка.
Нагадує мені нашу студентську квартиру в Парижі.
Схоже. Тільки тут не так сиро.
Обережно. Я почув нотки сарказму.
Не хочу, щоб тобі було весело.
Пам'ятаєш, коли ми востаннє були разом на судні?
В Еквадорі?
На річці Путумайо.
Тато шукав золоту маску бога сонця Інті.
Але так і не знайшов.
Знайшов. Я пригадую його в ній.
Як таке можливо? Ти б нічого не запам'ятала,
бо в тебе були галюцинації від того, що лизнула ропуху.
А, може, неспроста тато розказував мені те, чого не розказував тобі.
- Та невже? - Так.
Якщо він її знайшов, чому ми не багаті?
Він її знайшов. Але не забрав.
Не все крутиться навколо грошей.
Хіба що при розлученні.
- Гарольд – козел. - Він таки козел.
Ціль на радарі.
- Щось наближається. - Що саме?
Швидкість руху вказує, що це гелікоптер.
Берегова охорона?
Якби це була вона, з нами б уже зв'язалися.
Негайно зв'яжуся з Люком і Шарлоттою.
Люк. Прийом, Люк.
- А ми правильно йдемо? - Так. Правильно.
О, так.
- Якщо хочеш, можу глянути. - Учитимеш мене читати карту?
Ні. Просто хотів сказати, що є правильний і хибний шлях.
Люк, відповідай. До вас...
Хтось глушить сигнал.
Треба глянути, що там. Ходімо нагору.
За цими дверима – комора старшого стюарда.
КОМОРА СТАРШОГО СТЮАРДА
А тобі не здається, що оце комора старшого стюарда?
Без тебе я б її не знайшов.
Не бери нічого не свого.
Ми не крадії.
І з якого ж нам почати?
Може, з отого з написом «Вандербільт».
Підказка в прізвищі.
Це не берегова охорона.
А хто?
Не знаю, але кажу вам: їм потрібно те саме, що й нам.
А от і вона.
Сестра, яку я знаю.
Ну добре.
Вогняна куля.
Люк, прийом.
Флешрояль!
Неси випивку.
Ні! Ми не грабіжники могил.
Гляньте. Понтони здуваються. У них там мало часу.
Це що, гелікоптер?
Не пригадую, щоб у нас був гелікоптер.
О, ні.
Привіт.
Знов.
- Привіт знов. - «Привіт знов»?
Як це все розуміти?
Я ображена. Ти про мене не розповідав?
Нам було не до того.
Ми обоє знаємо, чому я тут.
Я не знаю, чому ви тут. Чому ви тут?
Вибачте. Я тут по чергову картину.
Ну...
ми обоє знаємо, що в нас менше зброї.
Нас підбили!
Ані руш!
Люк!
Віддай картину.
Пристебніться. Повертаємося на базу.
Віддай картину.
Не можу.
Мені що, приставити пістолет до голови сестри?
Віддай їй картину, Люк.
- Вона тебе не скривдить. - Ні, я скривджу.
Дай подумати.
Про що ти думаєш?
Я думаю, що...
Люк!
Думаю, ми можемо це влагодити.
Віддай картину.
Ні!
Люк!
Я ж казав, що буде пригода.
Ти як?
Я жива, якщо ти про це питаєш.
Успішно?
Вона у вас?
Так, у нас.
Між нами все добре?
Аж ніяк не добре.
Вона б тебе не вбила.
- Як ти знаєш? - Якби вбила,
картину б не отримала. Вона ж була в мене.
Нормально ти так ризикнув моїм життям.
Не було ніякого ризику.
Звичайний розрахунок.
Вона сердиться?
Хто?
А ти розумний хлопець.
Як там твоя пригода?
Думаю, надто авантюрна для мене.
Ой, ти дуже нудна.
Стежте за язиком, юначе.
А що? Нудні бувають прикольні.
Томасе.
Тато хоче з тобою поговорити.
Добре.
Передавай привіт дядькові Люку.
Забери на якийсь час Томаса до себе.
Коли? На скільки?
Завтра й надовго.
Я підписав новий контракт, лечу в Японію.
Чую, це серйозно. Повторюю питання: на скільки?
Десь на рік.
На рік?
Я консультую в Токіо Carver Enterprises.
Овена Карвера?
Як ти знаєш?
Байдуже. Авжеж, я його заберу. Завтра по нього заїду.
Схоже, добрі новини.
Що ти хочеш? Я ще з тобою не розмовляю.
І досі сердишся через «Лузітанію»?
Шарлотто, будь-яка пригода варта...
Ой, не треба.
Що не треба?
Не виправдовуйся цінністю подорожі.
Та жінка приставила мені до голови пістолет.
А вона запальна, правда?
Вона хранителька. Та сама, з якою я почубився в Таїланді.
Кажучи «почубився»,
ти маєш на увазі оту дивну хворобливу хімію між вами?
А кажучи «хімія», ти маєш на увазі тяжіння?
Мовляв, я її приваблюю?
Ой, благаю тебе. Ти ж самотній не просто так.
Серйозно? Чиє б нявчало.
Зосередьмося краще на позитиві.
Схоже, ти повернула собі сина. Мазаль тов. А тепер допоможи нам.
На якому ми етапі?
Ми зібрали всі частини шляху, крім початкової точки,
тому без контексту з них ніякої користі.
Шлях може бути де завгодно на Землі.
Рембрандт Вандербільта має літеру V,
тож тепер є всі літери.
Я майже впевнена, що це анаграма. Вона підкаже, з чого почати.
Мерф уже пробував зіставити їх з назвами міст 500-річної давності.
І нічого.
А, може, літери – це не міста. Може, це якесь число.
Як шифр заміни.
Спробуймо астронавігацію.
Гляньмо, чи не збігається шлях з якимось сузір’ям.
Добре.
Нічого й близько схожого.
Чекайте. Sex et unum – це латиною. І написано на кожній картині.
Латиною V – це W.
Молодець. Добре.
Мерф, заміни V на W і спробуй ще раз.
Вам зле?
Бувають добрі дні й погані. Дякую.
Тут підходить лише одне слово.
«Грішник».
Картини були дописані на початку XVII ст.,
а хто тоді був на англійському престолі?
Король Яків.
Шість і один.
А грішник?
Біблія грішників.
Ось воно.
Я не розумію.
Шість і один – це посилання на короля Якова.
Він був шостий Яків – король Шотландії
і перший Яків – король Англії.
Він був королем обох країн, а, отже, він шість і один.
Біблія короля Якова так зветься,
бо її замовив саме він.
А її менш відомий злий двійник – Біблія грішників.
Ясно. Продовжуйте.
У 1631 році надрукували видання Біблії з помилкою.
У Заповідях була незвичайна аномалія.
У фразі «Не чини перелюбу» пропустили частку «не».
Тому заповідь читається...
як «Чини перелюб».
Тому її і називають Біблією грішників.
А якщо то була не помилка?
А якщо то був навмисний спосіб позначити конкретні примірники Біблії,
у яких міститься ключ до розуміння шляху?
Іноді до болю очевидно, що ми брат і сестра.
Треба дістати примірник тієї Біблії.
Більшість їх знищили, бо вони єретичні.
Знищили не всі.
Думаю, я знаю, де може бути один примірник.
Руки так, щоб я бачив.
Руки так, щоб я їх бачив.
Ви двоє, на той бік стола. Ідіть.
Шарлотта Пердью. «Несправедливо звинувачена».
Слідчий Аббас.
«Якби я знала, де він, ви б дізналися перший».
Ні, представлятися нема потреби.
Я вже півтора року за всіма вами стежу.
І знаю про вас більше, ніж ви одне про одного.
Люк і Шарлотта Пердью,
діти шановного археолога Гаррісона Пердью.
І бачу, що тут і його колишня команда з одним вагомим доповненням.
Овеном Карвером.
Ви примудрилися зробити з престижного й цілком законного батькового підприємства
міжнародну злочинну організацію.
Ви стоїте за крадіжкою шести безцінних шедеврів
на чотирьох різних континентах, і, на ваш жаль,
тепер ми під одним дахом і зі злодіями, і з картинами.
Ель Ґреко, Веласкес,
Вільденс, Рубенс.
Гляньте, Шарлотто. Ще один Рембрандт.
І десь тут ще й Караваджо.
Ану на коліна. Усі ви. Негайно!
Негайно!
Це і вас стосується, містер полісмен.
Я незадоволений, Люк. Ти змусив мене побігати, щоб тебе знайти.
Знайти мене? А я шукав тебе.
Касем, відповідай на дзвінки.
Ти вкрав картину мого боса. Виставив мене в поганому світлі.
Тепер я тебе чоп-чоп.
Ти вважаєш мене ідіотом, а це робить ідіотом тебе.
Я не ідіот. Я розумний.
Я слідкувати за ним. Містер Інтерпол, містер Бос.
Він дуже розумний. Знайти вас, але мало розум зрозуміти, що я за ним стежу.
- Тепер я знайти тебе. - Твоя картина онде.
Відпусти цих чотирьох і забирай.
У вас буду я, і я зроблю вас дуже багатими.
Як ти це зробиш мертвий?
Мені прикро, що тобі довелося так попотіти,
але твоя майстерність і наполегливість явно окупилися.
Роззирнися.
Тут п'ять картин. Можеш забрати усі.
Вони й так уже мої.
Окрім однієї.
Караваджо.
А це велика... блискуча вишенька поверх інших п'яти вишеньок.
Відпустиш цих чотирьох – і я скажу, де картина.
Добре.
Ви четверо. Ідіть.
- Люк. - Не сперечайся.
- Хіба це вдала ідея? - Робіть як сказали.
Де вона?
Вона...
отут.
Люк тікає!
Чисто?
ЧИНИ ПЕРЕЛЮБ
Люк.
Люк!
Не пий.
Люк!
Люк, випий.
Ой, боже.
Ти знаєш, що й досі розмовляєш уві сні?
Так усі кажуть.
Тепер я втікачка від правосуддя.
На щастя, син тепер тікає разом зі мною.
Ти ба. Це вже другий?
Третій. Я тільки почала.
Пішло немало часу, але ми нарешті
відчули омріяний смак пригод.
Відчули чи були змушені відчути смак пригод?
Я думала, моєю наступною пригодою буде створення сім’ї,
але це виявилося складніше, ніж я очікувала.
Раджу тобі спробувати.
Не заздрю твоєму становищу. Але мені прикро, що твій шлюб розпався.
Я думала, він зміниться.
Та, попри всі мої зусилля, він зібрав у собі всі собачі повадки.
То чисто теоретично він уміє лизати собі...
Окрім вірності.
Вірності.
Чоловік, зрадник. Бу.
Безплатне шампанське. Так.
Гляньте на неї. Знов на коні.
Я знов у ділі.
Ти тоді знав, що я сяду в машину.
Шарлотто, я знаю тебе краще, ніж ти знаєш саму себе.
Іще в дитинстві, коли ти казала пригодам «ні»,
насправді ти казала «так».
Якби ж ти дозволяла мені тобі допомогти.
Ні. Дозволь мені допомогти тобі допомогти мені.
Ти випила три келихи чи три пляшки?
Що?
Добре.
Що, по-твоєму, тобі дасть те джерело?
Нічого.
Тата. Визнання. Він цього заслуговує.
А що? Він не наполягав, але я це зроблю.
Після всіх його звершень світ перед ним у боргу,
і наше прізвище заслуговує на пошану.
Мені не потрібна пошана.
Та й татові вона не потрібна, бо він мертвий.
Які жорстокі слова.
Насправді пошана потрібна тобі.
Ні. Я не це мав на увазі.
Я знаю тебе краще, ніж ти знаєш сам себе.
Сумніваюся, бо я не п'ю шампанського.
Вибачте, можна нам пляшку? Дякую.
Дякую.
Ясно. Ти розігріваєшся.
Якщо вже ти втяг мене в пригоду, то дай нею насолодитися.
ВІДЕНЬ АВСТРІЯ
АВСТРІЙСЬКА НАЦІОНАЛЬНА БІБЛІОТЕКА
- Так не хочеться його лишати. - Не бійся. Він же з мільярдером.
І що це означає?
Такі люди завжди виплутуються.
Мерф, ти лишайся тут.
Тоді візьми оце. Вставте у вуха.
- Будемо на зв'язку. - Чудово.
Іде бібліотекарка.
- Ви, певно, містер Пердью. - Так.
Я очолюю відділ рідкісних книг.
Мені дуже приємно вітати вас і вашу команду.
Містер Карвер проявив неабияку щедрість.
Міс Пердью, мушу сказати,
що ваша стаття про докубістичну творчість Пікассо феноменальна.
Дякую вам.
Прекрасно.
А тепер прошу вас пройти зі мною.
А ти дай знати, якщо буде поліція, вбивці чи мафіозі.
- Мавпяча віспа. - Чотири вершники.
Ангіна.
- Ебола. - Сказ.
- Екстаз? - Сказ.
Це найкращий ресторан у Відні.
Упевнена, вас чудово обслужать.
Я вас покину, але, перш ніж піти,
дозвольте сказати, що правління дуже зраділо
отриманню бібліотекою такої щедрої пожертви.
Будь ласка.
Подякуйте їм за прийом моєї дослідницької групи.
Я передам їм вашу подяку.
- До побачення. - Бувайте.
Хочеш пити?
Чи хочеш випити?
Ні, поки що не хочу. Дякую.
Чув, ти музичний вундеркінд.
Так мені кажуть.
Бачу, ти не любиш пустих балачок.
По-моєму, ви теж.
Мати сказала, що ви багатий. А можна поцікавитися?
Уперед, питай.
А ви дуже багатий?
До непристойності багатий.
Це слово починається на «Я»?
- Так. - Ви маєте яхту?
Так, маю.
- А вона велика? - Сто двадцять метрів.
- А літак маєте? - Ти якраз на ньому летів, а в мене їх...
- Вражає. - Не те щоб.
Є літачки, а є літаки.
Ти літав на літачку.
А тепер моя черга.
Секундочку.
Ви сказали, я можу питати.
Ви задоволені?
Авжеж, ні.
Загнав мене в пастку? Кмітливо.
Фройляйн, два келихи шампанського.
Наша приватна колекція зберігається тут.
Її показують дуже небагатьом.
Біблія грішників – наша гордість.
Вас цікавить щось конкретне?
А ви вгадайте.
Припускаю, як і всі інші,
ви б хотіли побачити сумнозвісний одрук
у Десяти заповідях?
«Чини перелюб».
Це й робить її гріховною.
Власне, не лише це.
У п'ятому Второзаконні є ще один одрук.
«Тож Господь, Бог наш, показав нам славу Свою та Свою велику дупу».
Що ж, думаю, нам усім кортить це побачити.
Прошу.
ЧИНИ ПЕРЕЛЮБ
Не забувайте: ви туристи, а не круті хлопці.
У нас тут новенькі.
Люк, тут твоя дівчина з цілою армією дружбанів.
- Це все ускладнює. - Що робитимеш?
- Даруйте, що ускладнює? - Лишіть це мені.
Що лишити вам?
Не підкажете, де хлопчача кімната?
Щось бачиш?
Поки що нічого. Ти впевнена, що він тут?
Він тут. Просто добре вміє зливатися з юрбою.
Виходи заблоковано.
І де ж та лиха сучка?
Це було легко.
Супер. Ти прийшла.
Шукаєш книжку?
Вони всі німецькою, знала?
Щось порадиш?
Ніцше.
У нього малувато гепі-ендів.
Прямо як коли тебе кидають на напівзатонулому кораблі.
Я збирався за це перепросити.
Але Ніцше сказав: те, що нас не вбиває...
робить нас злішими.
Що ж, тоді...
Добре.
Пістолети чи ножі, мачо?
У мене шарф.
Мені ж краще. Але я дам тобі шанс поборотися.
Та я пожартував.
Гей.
Пробачте.
Сестра думає...
Вибачте.
Як я й казав,
сестра думає, що в нас хворобливі стосунки.
Думаю, твоя сестра має рацію.
Перестань усе ускладнювати,
інакше доведеться тебе вбити.
«Інакше»? Ти хотіла встромити мені в око ножа.
Щоб тебе пригальмувати.
Та ну?
Тоді перепрошую, бо я не так зрозумів.
Друзі?
- Припиніть свої пошуки. - Добре.
Думаю, я виграв нам хвилинку-дві.
Переріжте хтось канат.
Вони перекрили всі виходи.
Треба переходити до плану Б.
Є прогрес?
Ніякого.
Яка прикрість. Деб, план Б.
План Б.
Відчуваєте?
Ні.
Я відчуваю.
Боже мій. Пахне димом.
- Я відчуваю запах диму. - Що?
Диму? Я не відчуваю ніякого диму.
Заплющте очі й глибоко вдихніть.
Що ви робите?
Тут шукати доведеться довго.
О, ні. Я на це не підписувалася.
Ми ж мали знайти те, що шукали, й піти.
А тепер ця мила бібліотекарка
лежить непритомна на... Вона мертва?
Вона не мертва.
Що? Украдеш черговий цінний культурний артефакт?
Шарлотто, ми не в зоопарку. Ми в джунглях.
Не в джунглях, а в публічній бібліотеці.
Я це до того, що наша справа непередбачувана,
і коли ситуація змінюється, ми повинні адаптуватися.
Тому я завжди маю запасний план.
Ти мене не слухаєш.
Те саме було на «Лузітанії».
Я не давала згоди на напад на мене психічно нездорової жінки,
- яка хотіла нас убити... - Це правда.
...і я не згодна бути співучасницею отруєння жінки газом
та викрадення релігійної літератури.
То був спрей.
Ситуація дуже нетипова й неприємна. Я це розумію.
Але це і є пригода, а жодна добра подорож
не обходиться без завад і перешкод.
Тільки не коли подорож закінчується в тюрмі.
Ми не сядемо в тюрму.
- Як ти знаєш? - Бо я часто так робив
і ні разу не сів.
Іноді буває й тюрма.
- Деб, займайся своєю бомбою. - Бомбою?
Це не бомба.
Бомби – для дітей. А це керована спрямована вибухівка.
Три, два...
один.
От чорт.
Пташка покидає гніздо.
Чекатиму вас біля виходу на фонтан.
Бери речі. Ми йдемо.
Де моя Біблія?
Я покатаю тебе на великому літаку,
якщо не розкажеш матері про шампанське.
Триматимешся поруч зі мною – не буде причин боятися.
Боятися чого?
У машину.
Мабуть, і про бійку краще не розповідай.
- Гепі-енд. - Хвала господу.
Що за запах?
Дядько Люк подумав, що лізти по каналізації цікаво.
Тільки не вір, що це в неї вперше.
А ви, хлопці?
На обід у нас був смачний віденський шніцель.
І пляшка шампанського.
Шампанського?
У шампанському лише 12 % міцності.
А потім Овен побив двох типів.
Це було доволі несподівано й ефектно.
Що зробив Овен?
Хранителям був потрібен я. Малому ніщо не загрожувало.
Вони на вас напали?
Усе було не так драматично.
Неправда. Було драматично.
Люк.
- Він у нормі. - Так, мамо, я в нормі.
У цьому немає нічого нормального.
А ти помила руки?
Ходімо.
- Ти п'яний? - Про що ти? Мені 11 років.
Вип'єте?
Треба знайти Овена Карвера.
Поставте трекери на всі його літаки, машини і яхту.
Що ми маємо?
Ми двічі відсканували Біблію, і в тексті нічого немає.
Але в позолоті на сторінках
ми вирізнили повторюваний патерн з 1 029 знаків,
який складається виключно з цифр від одного до семи.
Шифр?
Той, хто його створив, мав застосувати систему, зрозумілу всім,
незалежно від мови й культури.
Числа.
Біда в тому, що ми вже спробували підстановочні шифри, транспонування
і навіть асиметричні ключові шифри.
Ніщо не підходить.
- Не можете зламати? - Зламаємо.
Зламаємо.
А шифр точно цифровий?
Ти куди?
Це була помилка.
Це через каналізацію? Ну пробач.
Томасу тут не місце.
Я розумію. Чесно.
Ясно, що ти після всього дуже налякана.
Але правда в тому, що все це йому на користь.
Це ж реальне життя.
З невдачами й труднощами, і, як казав тато,
винагородою є сама пригода, а не приз наприкінці.
Це моє життєве кредо.
Неправда.
Ти взяв татові здобутки
і перетворив їх на кричуще беззаконня.
Тебе цікавить лише кінцевий приз і супутня йому слава.
Ти цим одержимий, Люк. А тато не про це говорив.
Видно, ти давно це в собі носила.
Я виходжу з гри.
Бо щодня живеш за його принципами?
Ну вибач, що моє життя не таке цікаве і яскраве.
А знаєш, яке воно було? До твоєї появи воно було безпечне.
- Безпечне? - Так.
А як же радість? Пригода ще й не почалася.
Будь чесна. Ці п'ять днів були щасливіші,
ніж минулі п'ять років. Так? Так.
А тато?
Йому було б соромно, що ти працюєш у музеї.
Ти там не куратор, а експонат.
Та ну.
Нас поєднував лише тато.
Тепер його нема, й між нами нема нічого спільного.
Це не зовсім... Шарлотто.
- Ходімо, Томасе. - Шарлотто.
Мамо, чекай.
Це дуже серйозно?
Аж ніяк.
Продовжуймо, будь ласка.
- Мамо! - Мерсі.
- Пробач. Знаю, в тебе був важкий день. - Але ж, мамо...
Я знайду готель. Нагодуємо тебе вечерею і...
- Мамо! - Що?
То не математика.
Патерн, який вони знайшли. Це не математика.
Справи кепські, Люк. Шифр – мов той мур.
Отже, ми десь прорахувалися. Ми щось упускаємо.
Гей.
- Привіт. - Ні. Нічого не хочу чути.
Вибач.
Томасе.
Ті сім цифр – не числа.
Це музичні ноти.
Що?
Найбільш універсальна мова.
І прошу відзначити,
що 11-річний підліток розгадав те, до чого не додумалися профі.
А запишеш ноти?
Я придумав краще.
Мерф.
Постав ще раз, Томасе.
Знайшов.
Пісня зветься «Вода в пустелі».
Вона стара. Автор невідомий,
але вона прославляє Сім чудес стародавнього світу.
Покажи мені мапу.
А тепер виділи Сім чудес стародавнього світу.
Наклади зверху маршрут шляху.
Усі шість точок збігаються... крім однієї.
Шість і один. Сьоме місце.
І на світі лишилося тільки одне стародавнє чудо.
Піраміди Ґізи.
Томасе.
Збирай валізу.
Що означає «збирай валізу»?
Ми летимо в Єгипет.
Ми не можемо все кинути й летіти в Єгипет.
- А могли б. - Ні.
Ти сказала, що головне – це пригода, а не приз.
Ніхто нікуди не полетить, поки не буде охорони.
Цілком згодний.
Щоб вас заспокоїти, я про це вже подбав.
У мене напохваті ціла команда, яка може полетіти з нами.
Клянуся, він буде в безпеці.
Що я таке кажу? Ні. Навіть з охороною – нізащо.
Люк.
Якщо в тебе буде можливість випити води з джерела, ти вип'єш?
По-моєму, ти мене сплутала
з невиліковно хворим паном, який шукає зцілення.
А що саме ти знаєш про Овена Карвера?
Знаю, що без нього цієї пригоди б не було.
Він сказав, що його юристи допоможуть мені повернути сина,
а натомість переселив мого колишнього чоловіка на інший край світу.
А хіба ми за це не вдячні?
Він мав би зі мною порадитися. Томас тепер не може бачитися з батьком.
Ти ж знаєш, на чому він розбагатів?
Він поглинає компанії, ніби оголошує війну Європі в 1930-х роках.
То було тоді, а це тепер.
При смерті люди змінюються.
Думаю, він хоче загладити свою скупість і жадібність.
І хоче залишити по собі щось добре.
Думаю, він хоче випити води з джерела й зцілитися.
Надіюся, не розливати її в пляшки й продавати.
Лягай спатки.
ВАТИКАН
Я зазнала невдачі.
Ні. Поки вони не досягли свого, це ще не невдача.
У них Біблія.
Яка досада.
А вони знають, що в ній шукати?
Він здогадається.
За 400 років з моменту друку ще ніхто ні разу не здогадався.
Він інакший.
Доб'ється свого.
Дозволь тобі нагадати, що він не може добитися свого.
А ще нагадаю, що ти успадкувала право захищати людство від нього самого.
Джерело сховали не просто так.
І не просто так ми тисячоліттями
дбали про те, щоб воно таке й лишалося.
Воно надто потужне, небезпечне й спокусливе,
щоб людство саме вирішувало.
Вони хоч знають, що шукають?
Сказати, як є?
Вічного життя. Молодості. Краси. Багатства. Здоров'я. Влади.
Мені продовжувати?
Словом, те, що вони вважають спасінням.
Але Джерело дає трохи більше.
Ти до цього проявляла неабияку стриманість.
Думаю, це похвально,
та, на жаль, неефективно.
Ти спробувала руку милосердя.
Тепер пора застосувати руку кари.
Знаєш, для чого це?
КАЇР ЄГИПЕТ
Піраміди Ґізи звели приблизно за 2 600 років до нашої ери,
а фараони були схиблені на таємних камерах.
Їх будували прямо в пірамідах,
щоб приховати сувої й тогочасні знання.
Якщо вони були таємні, як ти знаєш, що вони там були?
А слушне питання, розумнику.
Кілька років тому вчені застосували технологію мюографії,
щоб одержати тривимірний скан пірамід.
Глянь на оце.
Як ти дістав знімки?
За це подяка нашому товстосуму.
І дивись, що виявило сканування.
Таємні камери.
Їх безліч. І в них ще не ступала нога людини. До сьогодні.
Ти як?
Коли будемо на місці і щось знайдемо, будь обережний.
Шарлотто, ти за мене непокоїшся?
Пам’ятаєш золоту маску бога сонця Інті?
Ти не питав, чому тато її не взяв,
хоч і витратив на її пошуки майже все життя.
І ти, напевне, маєш цьому пояснення.
- Я спитала. - І він сказав:
«Пригода й приз».
Він сказав: «Є речі, яких не пояснити, їх можна лише пережити».
Тому прошу тебе, будь обережний.
Професор Бішара?
Містер Карвер.
- Радий вас тут прийняти. - Так.
Професор Бішара знає про історію цих пірамід більше за будь-кого іншого.
Деб, Мерф. Будьте тут. Пильнуйте цю компашку.
Зрозумів.
Вестерґард, оточи периметр. Ворушіться.
Навіщо їм стільки сумок?
Чи того, що в них.
Піраміди були запечатані на 3 000 років до 820 року нашої ери...
не вдартесь головою...
коли Абдулла Аль-Мамун доручив своїм людям відкрити їх і знайти скарби.
Саме тоді й виявили цей основний вхід.
- Відтоді... - Ого.
...ми знайшли галерею, а під нею – камеру фараона.
Сюди.
А якби ми хотіли спуститися під камеру, ще нижче...
Нижче вже нікуди.
Скани показують, що є куди.
Преґер.
- Ідемо. - Сер.
За роботу, хлопці.
Що ви робите?
Ні. Так не можна.
Вибачте, професоре.
Час грає проти нас.
Якби я мав півтора року на отримання всіх необхідних згод і дозволів,
повірте, я б це зробив, але я помираю.
Не маю такої розкоші.
- Упевнений, ви розумієте. - Ні.
Містере Карвер, це цілком неприйнятно.
Надіюся, ви приймете мої вибачення.
Виведіть звідси професора.
- Міллер. - Сюди, професор.
- Ні. Не можна. - Виведи його.
- Ні! Містере Карвер, це місце священне. - На вихід!
- Містере Карвер! - Овене, це правда.
Ми можемо зайти інакше. Має бути певний механізм чи маршрут.
Одну годину – і я щось придумаю.
- Я не можу. - Стривайте.
Ви щойно казали про півтора року, а тепер і години мені не даєте?
Якщо я дам вам годину, вона розтягнеться на три,
а потім ще на бозна-скільки.
Навіть на тижні.
Думаю, краще нам відійти. Не хочу, щоб хтось постраждав.
Отак. Годиться.
Томасе. Ходімо.
І як тобі таке?
У словах Бішари, звісно, є сенс.
Але Овен має рацію.
Шарлотто, воно тут.
Я це відчуваю.
Хіба так важливо, як ми до нього дістанемось?
Так, важливо.
Кажу тобі: те, як ми туди дістанемося, – важливо.
Ми подолали довгий шлях. Усі ми.
Щойно ви побачите по той бік стіни приз,
ця розмова не матиме ніякого значення.
- Ходімо. - Мамо, ходімо.
Щось мені це не подобається.
Мені це не подобається.
Хай усі лишаються тут.
Лишайтесь тут.
Тут є коридор.
Глянь, хто прийшов.
Добрий день, джентльмени.
Добрий день. На жаль, піраміди закрито.
Яка прикрість. А я надіявся зайти.
На жаль, не сьогодні. Приватна екскурсія.
Я прийшов з миром.
І мені дуже треба туди зайти.
Але, якщо це проблематично, я маю палицю, яка розчистить шлях.
Я теж маю палицю...
щоб загородити дорогу.
Ясно.
Там приватна екскурсія.
Приємного чаювання.
У чиїй ми команді?
Побачимо, хто перемагатиме.
Відчуваю, насувається буря.
Згідно зі сканами, треба йти вниз,
через центр цієї камери.
Джерело має бути під ним.
То посуньмо його.
- Треба більше світла. - Так, сер.
Що це?
Це наріжний камінь,
і він пересувається до цього цоколя.
Просто треба придумати, як його туди посунути.
Просто посунемо.
Джентльмени, діставайте найбільші рушниці. Вони нам знадобляться.
Це Інтерпол.
Стережися!
Бігом!
Не посувається.
Він непорушний.
Єгиптяни були блискучі інженери.
Повинен бути спосіб його посунути.
Потрібна хвилинка, щоб зрозуміти як.
Поки ви це обдумуєте, ми робитимемо своє.
- Преґер, інструменти. - Так.
Міллер, принеси йому інструменти.
Молот.
Люк.
Атмосфера змінилася.
Чому в них у сумках зброя?
Вони ж охоронці, Шарлотто.
Щось тут не те. Він не слухає.
Він вклав у це купу грошей.
Преґер.
Не дивно, що він такий збуджений.
Думає, що там, унизу, його порятунок.
Не можна трощити все на своєму шляху.
Не виходить, сер.
Це скам'янілий базальт. На це піде тиждень.
А вибухівку взяли?
Що? Овене, ми не будемо закладати тут вибухівку.
Вони профі. Знають своє діло. Це цілком безпечно.
Цій залі п'ять тисяч років.
Тут не може бути безпечно.
Ви можете обвалити на нас усю піраміду.
Тут я згоден з сестрою.
- То відступіться. - Ви відступіться.
- Секунду. - Ви не мислите тверезо.
Думаєте, ви головна в цій...
А думаєте, якщо маєте гроші,
можете спалити тут усе дотла?
Ти йдеш?
Підеш ти – піду я.
Подбай, щоб за нами не стежили.
Будь тут. Щоб за нами не стежили.
Так, сер.
Хлопці, ви його чули. Перекрийте вхід.
Ситуація загострилася.
Пора стати на бік тих, хто програє.
Ти зі мною?
Прикрий мене!
Іди на «браунінг».
Ви обрали не ту сторону...
і я вас провчу.
Тут чисто.
Медика сюди!
Я бачив, що ви там зробили.
Ми в одній команді?
Надіюся, що так.
Преґер, думаю, ти йди перший.
Усі ці написи парадоксальні.
Тобто?
«Благословення, які є прокляттям».
«Ангели, які є демонами».
«Спасіння вперемішку з прокляттям».
«Блаженний, хто п'є без спраги.
Спраглий сам себе зраджує».
Тут глухий кут.
Нагадує дерево життя.
Найдавніші зображення сягають вавилонських часів.
На цій стіні ранні мапи.
Чотири сторони світу навколо дерева життя.
Це Богиня Наунет.
А це бурштин. Утворюється зі смоли дерев.
Він захищає дерево життя.
Стародавні цивілізації називали його палаючим каменем.
Дерево життя не ростиме без сонця.
Це воно?
Думаю, що так.
Воно глибоко внизу. Маєш ідеї?
- Парашут? - Дякую, Люк.
Томасе, не відходь.
Усе добре, Джей-Пі?
Ні. Не дуже, Міллер.
Дякую.
Гляньте, що я знайшла.
Щось не схоже на Джерело.
Поки що не схоже.
Але якщо ми...
повіримо, то Джерело має силу поза межами нашого розуміння.
Таку, що благословення стає прокляттям.
Якщо не готовий отримати благословення, отримаєш прокляття.
Рекомендується бути обережним.
А йдіть ви перший, Люк.
Ми ж тут заради вас?
Щоб зцілити вас.
Зараз не до цього. Ступайте.
Даруйте, ви просите чи наказуєте?
Я пропоную.
Ви ж цього хочете?
Як це розуміти, Овене?
Прошу вас, можете хоч раз не втручатися?
Ви ж насправді не хворий?
Я вже від вас аж хворий.
Але не помираєте?
Ми всі помираємо. Питання в тому коли.
Те, що там, унизу, лише для вас, так?
Вам просто потрібен щур, щоб випробувати пастку.
Не будьмо наївні, чому ми тут.
Це найцінніший у світі товар, Шарлотто.
Ви йдете чи ні?
Ну добре.
Я вам допоможу оцим.
Люк! Ні!
Бачте, в цій грі я переможу.
Іди.
Іди!
Його рука гоїться.
Перевіримо, чи зцілиться оце.
Ні!
Чому ти не випив?
Джерело все ваше.
Я повинна цьому завадити.
Чекайте тут.
Ти спробувала руку милосердя.
Тепер пора застосувати руку кари.
Знаєш, для чого це?
Якщо воду вип'є не та людина, ось тобі ключ, щоб їй завадити.
Джерело спокусить навіть найсильнішу душу,
але за цією спокусою стоїть жорстокий обман.
Якщо випити цю чисту енергію,
Джерело забере життя тих, кого ти любиш найбільше.
Та якщо найбільше за всіх ти любиш себе,
не буде ні переходу, ні обміну,
лише прямий зв’язок з нескінченною силою.
Вона безжальна.
Колись людство буде готове прийняти те, що пропонує Джерело.
А до того його треба оберігати.
Томасе, дай руку.
Бігом, Томасе.
Бігом, бігом.
Бігом. Тікаймо.
Бігом, тікаймо, Томасе.
Бігом, бігом.
- Томасе! - Бігом!
Біжіть, біжіть.
Біжіть.
Будь поруч, Томасе.
Люк!
Сюди, за мною!
Ти цілий?
Краще не буває.
А ви?
Так.
То було все, що ти хотів?
Ні.
Просто...
все.
А якщо не готовий мати все, то не пий.
Підемо?
Гей.
Мало хто може доторкнутися й не взяти.
То це означає, що...
я вмію вражати?
Аббас, усе в порядку?
Усе відмінно?
Звичайний робочий день.
Ви знайшли картини.
А тепер і Овена Карвера, того, хто стоїть за цим злочином.
А комусь це так зручно.
Вам менше роботи?
То гонитва триває?
Я й далі на тебе полюю?
Це на твій розсуд.
Деякі речі не повинні бути знайдені.
- А список маєш? - А ти?
Є кілька варіантів.
Якщо це не означає більше роботи для мене.
Прощай, Люк.
Дякую, що не вбила мене.
Поки що.
Але якщо даси мені привід за тобою ганятися, то вб'ю.
Деб, ти житимеш?
Наступного разу я піду всередину з тобою.
Справедливо. Але не ти, Мерф.
Та ясно. Ти знайшов, що шукав?
Ні. Це було не те, що я шукав.
Жаль, що тебе звільнили.
Жаль, що ти не добув приз.
Ну... можливо, тато казав правду.
Деякі речі мають лишатися зниклими.
Щоб завжди було що шукати.
У мене в місті є знайомі колекціонери.
Це непогані гроші. Я б допоміг тобі знайти роботу.
Чи ми могли б знайти щось загублене.
Маєш щось на прикметі?
Я маю.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова