Chcete něco k pití, než budeme pokračovat? Kávu?
- Horké kakao? - „Jdi do prdele.“
- To jsem chtěla říct. - Ne,
díky. Hraju si na tvrďačku, ale na policii jsem ještě nikdy nebyla.
Takže nevíte, proč jste tady?
Tehdy jsem si ještě myslela, že to zvládnu.
Pořád opakuju, že nevím.
Nevím, co chcete.
Doma na nás čeká naše ustaraná matka s mou invalidní neteří.
Buď nás zadržte a my si seženeme právníka, nebo nás pusťte.
- Musím do práce. - Fakt, jo?
Viděli jsme vás ve Zprávách 24.
V televizi vám to sluší.
Díky.
Ale podělala jste si kariéru.
- Aspoň nějakou mám. - Měla jste.
Měla. S tou je konec.
Měl pravdu. A přitom to měl být dobrý den.
BUDÍK
Žiju ve 14. okrsku.
V obýváku spím, jím, oblékám se, jezdím tam na dovolenou.
Prostě pařížský život jak vyšitý.
Můj domácí je starý a prachatý. A největší mizera na světě.
Na opravu koupelny čekám už půl roku.
Ale na to, kdy mám zaplatit nájem, nezapomene nikdy.
Vydělám si 2 000 eur prací na dohodu a 1 500 dám za nájem.
Jak se máš, mami?
- Dobře, ibnati. Vyspala ses? - Hamdulláh, a ty?
- Suši rozhodně k obědu nejím. - Jasně, že přijdu.
- A všechny peníze navíc jdou mámě. - Mami?
Budu mít reportáž. Budeš se dívat?
- Jasně, vždycky se dívám. - Tentokrát je to důležité.
Vypni telefon a jen se dívej.
- Bylo to překvapení. - Pošli mi video.
Ten den měli v televizi oznámit, že budu moderovat
polední Zprávy 24.
Po letech strádání se měl můj život konečně změnit.
Bůhví kolikátý příběh ze sídliště.
Stala jsem se odbornicí na ghetta. Morální oporou stanice.
- Haló? - Kde jsi?
Čekáme. Pojedeme živě.
Kde máš ty svoje nepokoje?
- Co tím myslíš? - Je tu klid, žádné výtržnosti.
Ani grázl, co kouří trávu. Nic.
Počkej, ukážu ti to.
Je tu jen tohle shořelé auto.
To půjde.
- Jak? - Stoupni si před auto.
- Teď. - Pořád to chceš udělat?
- Dělej, co říkám. Výš. - Cože?
- Tam? - Ať vidíme ten ponurý panelák.
Bezva. Za dvě minuty vysíláme. Rychle.
- Vždycky jsem chtěla být novinářka. - Sakra.
První reportáž jsem dělala z tátových narozenin.
- Hodně štěstí, tati. - Hodně štěstí, tati.
Co to děláte?
Tati, máš narozeniny.
- Chtěli jsme ti udělat radost. - Promiň.
Nechceš si sfouknout svíčky? Je to kvůli těm zprávám?
Otec byl zprávami posedlý.
Promiňte, dávají zprávy. Sfouknu je potom.
Chtěla jsem být v televizi, jen aby si mě všiml.
- Stala se z toho posedlost. - No tak.
Být první severoafrickou ženou, která uvádí zprávy na TF1.
Arabská Claire Chazalová.
Dobré odpoledne.
- Sledujete dnešní zprávy. - Faro!
A teď hlavní zprávy.
- Faro! - Živě se mnou, Farou Bentayebovou.
- Faro! Máma tě volá k jídlu! - Už jdu!
Dřela jsem, abych si mohla dovolit prestižní žurnalistickou školu.
Dobrý den.
A šla na pohovor do největšího média.
Máme váš životopis a zajímá nás váš profil.
Buďme upřímní.
Chybí nám trochu...
Diverzity?
Nesouhlasila jsem s jejich redakčními hodnotami.
Ale byl to první krok.
Co kariérní růst?
Získejte ostruhy v terénu. Mohla by se z vás stát moderátorka.
Po osmi letech jsem byla pořád v terénu.
Hlavní hvězda kanálu odcházela a místo bylo konečně volné.
- Dobré odpoledne, všichni, Margot. - Ahoj, Philippe.
- Takže odcházíš. - Přišel můj čas zazářit.
A mělo se to oznámit živě.
Tento zpravodajský pořad moderuji naposledy,
od zítřka ho přebírá Eglantine Galtierová.
Přesně tak.
Budeš mi chybět, Margot.
Ty mně taky.
Přeskočili mě kvůli holce, co tu byla půl roku.
A teď naše hlavní zpráva.
S nadcházejícím Ramadánem...
Albane, tys o tom věděl? Co to sakra je?
- Uklidni se. Promluvíme si pak. - Mám se uklidnit?
Už dvakrát mě přeskočili. To místo mělo být moje.
Teď na to není čas.
Seber se. Dostaneš ho příště.
- Buď profesionálka. - A nyní naše reportérka Fara Bentayebová.
Ano, Philippe, jsem na sídlišti Four Seasons
ve Villiers-le-Bel, kam se opět vrátil klid.
Ale napětí mezi mládeží a policií přetrvává.
Dnes večer budou ve Villiers-le-Bel nasazeny pořádkové jednotky.
Ano, za tebou vidíme ohořelé vozidlo.
Jsou škody velké?
Co se děje, Faro? Odpověz.
VILLIERS-LE-BEL: NEPOKOJNÁ NOC
Ano, Philippe, škody jsou velké.
Máme tady tohle ohořelé auto a toho mrtvého holuba.
Tady je pravda o zprávách na tomto kanálu. Jsou falešné!
To nemůžeš říkat.
Ale můžu. Nejsme tu, abychom Francouze informovali,
ale vystrašili je.
- Rozdělujeme! - Dál.
- Žertuješ? - Plodíme nenávist!
- Střih! - Jdeme dál, Margot.
Dál? Parchanti!
A teď zvláštní zpráva. Spotřeba...
Končím. Ať jdou do prdele.
Jsi mizerný režisér!
- Klid. - Zničila mi pořad!
- To ona. - Skončils!
- To ona! - Uklidni se!
Nesmíme tě pustit, Faro.
Znáš mě deset let.
- Vždyť tebe ani neznají, Mamadou. - Nemůžu.
- No tak. - Nesmíš tam.
Příkaz shora.
- Faro, stůj. - Sakra!
- Stůj! - Hej, pojď sem!
- Mamadou, prosím. - Bezva, poslali prince Charlese.
- Chci s nimi jen mluvit. - Uklidni se.
- Chci si jen promluvit. - Nech toho, Faro.
Neuvažuješ rozumně.
Co chceš dělat? Donutit je, aby ti tu práci dali?
Slíbili mi ji. Rozumíš?
Tady sliby nic neznamenají.
- Nejsou připravení. Jo. - Jasně.
Nejsou připravení, aby Arabka moderovala zprávy.
Děláš si medvědí službu.
Snažila jsem se zapomenout.
Ale internet mi to nedovolil.
Byla jsem na dně, ale na Twitteru za hvězdu.
Ještě že mám svou rodinu.
Když je mi mizerně, má rodina ví, co říct.
Jim je to úplně jedno.
Pro ně jsi jen Arabka z předměstí.
Zas z toho udělají rasovou záležitost.
Jo, přesně.
Díky, nenávisti bylo málo!
Proč jsi to udělala, zlato?
Po všech těch letech studií,
odříkání...
- Nic jsi neřekla. Proč? - Mami.
Poslyš, snažila jsem se.
Věci se nezmění tím, že budeme pasivní a zticha.
Podělala jsem to.
Pokud jsi přišla o práci a trápíš se,
vrať se domů, zlato.
Pojď žít se mnou.
Ano, zlato. Zlato!
Mami, udělej něco!
Ponížila nás! Lidé nás budou urážet!
- Barakah. Přestaň. - Ty jí říkáš zlato?
Dnes o tom nemluvme.
Nekazte první den Ramadánu.
- Dobře. Necháme toho. - Jo, nic neřekneme.
Přijdeš, zlato?
Přijdeš večer?
Dobře, mami.
Dobře. Udělej to pro mámu. Jen pro mě.
- Přines chalvu. - Provedu.
A tvůj bratr vezme datle. Mám tě ráda.
No tak, Faro.
Sakra.
Faro, jsi teď doma?
- Jo. - Pořád máš garáž?
- Je všechno v pořádku? - Kousek od tebe mám schůzku.
Můžu zaparkovat u tebe v garáži?
- Jak jsi daleko? - Nevím.
Jedu, co to jde. Asi tak za tři minuty.
- Dobře, tak zatím. Počkám tam. - Dobře, tak zatím.
Sakra.
- Díky. - Co je? Co se děje?
Nic.
Nesmím navštívit svou sestru?
- To jsem neřekla. - Dobře.
Hele.
Žádná pusa?
- To byla teda trapná pusa. - Měl jsem den na hovno.
Myslím, že můj byl horší.
Před třemi miliony diváků jsem poslala vedení do prdele.
Proč jsi to udělala?
Znovu se mnou vydrbali. Už to stačilo. Pojď sem.
- Co? - Pojď sem.
Co se tak tváříš?
Co je?
Se Selimem jsme si vždycky byli blízcí.
- Běž pryč! - Vážně!
Už mě nikdy neuvidíš!
Ale když odešel otec, sblížili jsme se ještě víc.
Stala jsem se jeho druhou mámou,
zatímco moje máma měla tři práce.
Přijď večer včas.
- Znáš mámu. Bez nás jíst nebude. - Jasně.
- Přineseš chalvu? - Nemám čas.
Uděláš to, prosím?
- Dobře. - Uvidíme se později.
Nezajedeme do Villiers-le-Bel? Podíváme se, jak to tam doopravdy vypadá.
Jasně, proč ne.
- Pěkně spolu, ruku v ruce. - O to nejde.
- A o co jde? - O Selima.
Fara Bentayebová, Selim Zahiri. Můžete to vysvětlit?
- On používá mámino jméno, já tátovo. - Jasně. Proč? Jsou rozvedení?
- Otec odešel. - To mě nepřekvapuje. Je To divný.
- Co to s ním je? - Zpátky k tématu.
Kde je váš bratr?
Ví Zprávy 24, že má záznam v trestním rejstříku?
Ne, ani to, že máma má fibrom.
- Já to vím. - Znáte moji mámu?
Je tady v okolí známá.
- Spíš ta tvoje. - Naser si.
- Mámy z toho vynecháme. - Mám si nasrat?
Vy nevíte, kde je Selim?
Kolikrát mám opakovat, že nevím?
Nemohl by být u kamaráda nebo přítelkyně?
Já bratra nehlídám. Co po něm chcete? Po nás?
- Ani sestrám se neozval? - Ne.
Já ani moje sestry jsme ho neviděly.
Měl přijít na večeři jako vždycky o Ramadánu.
Už můžu jít?
Tady máš, mami.
Měl by být na cestě, mami.
- Skvělý pocit se najíst. - Pomalu.
- Mám sraz s Núr. - Ne. Je to rodinný večer.
Nech je být. Jsou mladé.
Mladé? Její kamarádka si dala udělat zadek.
- Proč to udělala? - Je to sugar baby.
To není pravda.
- Co je sugar baby? - Sugar baby?
- No, to je... - Znamená to, že je sladká.
Vážně?
Co se děje, Lino?
Vyhodili ji ze střední.
- Proč jí to říkáš? - Co se stalo?
Odkdy tě to zajímá?
Zajímá mě, kdy si zlepšíš pravopis.
- Napsala „doufám“ se dvěma F. - Vtipné.
- Kolik F je v „doufám“, Imène? - Jedno.
- Ano! - Jo!
- Díky. Doučuj svou sestru. - Nauč ji psát.
- Píše jako hvězda reality show. - Vtipné.
- Imène tě to naučí. - Moc vtipné.
Jo. Co myslíš?
- To stačí. Odcházím. - Proč?
- Mám to! - Dobře, běž!
- Nech mě být! - No tak, Lino!
Říkala jsem ti to.
Vždycky se někdo rozbrečí.
- O nic nejde. - Vrať se, Lino!
Pojď sem!
To je Selim?
Ne, mami.
- Miskina, chudák holka. - Nechte mi něco. Hned se vrátím.
Až se vrátíš, už nic nebude.
- Haló? - Ahoj. Je ti líp?
Snažím se užít si normální večer s rodinou.
- Sedni si. - Proč?
Kanál chce, abys moderovala zprávy.
Tvůj výlev je virální.
Zprávy 24 sklízí na sociálních sítích tvrdou kritiku,
takže to je jejich způsob, jak uhasit požár.
Co myslíš?
Nevím. A ty?
Je to zasraná past. Ale těžko se odmítá.
Dostaneš 80 táců ročně, služební auto...
Musíš být zticha, držet se zpátky
a šlapat brázdu. To je vše.
Ale potřebuji tvou odpověď hned.
Dej si ještě trochu, mami.
Už jsem mu volala.
- Tohle jsi chtěla, ne? - Selimovi zavoláš pak.
Řekni jim, že to beru.
- Opatruj se a nashle později. - Ahoj.
První, s kým jsem se o to chtěla podělit...
- Mami. - ...byla ona.
S šéfredaktorem.
Chtějí, abych moderovala zprávy.
Vážně? Navzdory tomu, co se stalo?
Jo. Potřebují lepší image a my taky.
Tvrdě pracuješ a tvrdá práce se vždy vyplácí.
Jsem tak šťastná. Poslouchej. Neříkej to sestrám.
Prostě se v klidu najíme, ano?
Bydlí tu Selim Zahiri?
HUSTŠÍ NEŽ VODA
Myslela jsem, že ten pitomý den skončí dobře,
ale skončily jsme se sestrou ve vazbě.
Yasmine Bentayebová. Pojďte za mnou.
Jsem vdaná a mám dvě děti.
Je ztělesněním toho, čemu říkáme...
- No tak, kámo! - Jo, kámo.
- Nejsem tvůj kámoš! Jsem tvoje máma! - ...mentální zátěž.
Pracuju na radnici.
Jste k ničemu.
Na policii jsem ještě nebyla.
Souhila Bentayebová. Pojďte za mnou, prosím.
- Moje starší sestra Souhila. - Zkuste mešitu.
Od rozvodu miluje jen Boha a své dcery,
které vychovává sama.
- Je Ramadán, žádný mejkap. - Nebudu to jíst.
Imène, miláček rodiny.
- A Lina, pubertální rebelka. - Skončili jsme?
Zítra je škola.
Má 100 000 sledujících na TikToku a myslí si, že je Rihanna,
- i když žije na sídlišti. - Můžete mě vyslýchat?
- Jsem nezletilá. - Čím se Selim živí?
- Tu a tam pracuje. - Půjčovna aut.
- Aha. - Dělá v importu a exportu.
Dělá import a export a půjčuje auta.
Jo, občas.
Nějaké další otázky?
Tady. Podepište výpověď.
- Už bylo načase, Columbo. - Jo.
Trhni si.
Brzy se uvidíme.
Ne, jen se ptali na Selima.
Ne, nic nevíme.
Všechno je v pořádku, mami.
- Nic není v pořádku. - Hned tam budeme.
- Řekli ti něco? - Ne, nic.
Zavolám taxi.
Promiňte.
Vy jste ho dnes vůbec neviděly?
- Ne. - Co proti němu máte?
Nejsem váš nepřítel. Jsme na stejné straně.
Chci najít Selima, aby se to ještě nezhoršilo.
Jednali s námi jako se zločinci a nikdo nám neřekl proč.
A co by se mohlo zhoršit?
U výjezdu projel na červenou.
Kolegové, kteří ho chtěli chytit, mu zablokovali cestu.
Srazil 37letého policistu.
Vašeho kolegy je mi líto.
Neřekl vám to?
Protože vám v 17:42 volal.
O co šlo?
Chtěl vědět, co má přinést k večeři.
Ale proč byl u vás?
- Jeho telefon se připojil poblíž vás. - Nevím.
Možná se šel projít.
- Možná mu ukradli auto. - Přesně tak.
Možná neřídil on.
O důvod víc, aby se ukázal.
Dobře.
Promiňte, čeká na nás taxi. Jdeme.
Nemůžu tomu uvěřit.
Sakra.
Jestli to udělal, tak jen proto, že neměl na vybranou.
Neměl na vybranou? Nechci se do toho nechat zatáhnout.
- My taky ne, slečno reportérko. - Dej mi pokoj.
Co budeme dělat?
Nevím.
Bělidlem odstraníme stopy DNA a řekneme,
že řídil někdo jiný, chlass!
Jasně, bělidlo. A co olivový olej?
Proč by u Fary parkoval někdo jiný? Mysli trochu.
- No nic. - Co to děláš?
- Volám Selimovi. Co je? - Jestli po něm jdou, určitě tě napíchli.
Ale my jsme nic neudělaly.
- Jak to myslíš? - Lhala jsem, jedu v tom taky.
- Já ne. - Když jsi tady, tak i ty.
- Je otevřeno. - Lino, na nic nesahej!
Nechal tu klíčky.
Pojď sem.
Musíme přeparkovat. Když ho najdou poldové, je po mně.
Nemůžu zůstat. Doma na mě čekají Karim a děti.
Je Ramadán. Svěřme se do božích rukou.
Běžte domů. Vyřešíme to zítra.
Zůstaňte v klidu.
Jasně, půjdeme v klidu domů. Co to auto?
- Co máme dělat? - Nevím.
Vím jen to, že máma by Selima ve vězení nepřežila.
A vy to víte taky. Musíme to vyřešit samy.
- „Vyřešit“? - „Samy“?
Odvezeme ho do Villiers-le-Bel. Porazíme policii v jejich vlastní hře.
Prý tam dochází k výtržnostem. Podpálíme ho tam.
- Cože? - Jasně.
Tam se to ztratí.
- Kdo by to dělal? - Nezapálíme ho.
Nejsme grázlové.
Žádné auto, žádné důkazy.
Žádné důkazy, Selim je nevinný a my také.
Další zprávy z Paříže. Policista byl sražen řidičem,
který odmítl zastavit kontrole u Porte Maillot.
Když řidič uviděl hlídku, zrychlil
a srazil policistu,
který byl poté převezen do nemocnice.
Ministr vnitra zahájil vyšetřování...
Sakra.
Netvařte se tak koženě, nebo nás zatknou.
Co máme dělat, vrtět zadkem?
Nevím, mluvit.
- Budu moderovat zprávy. - Cože?
- Vážně? - To ne.
Zítra začínám.
- Že se nestydíš. - Dokonalá symbolická Arabka.
Co na to řeknou lidi?
Že ses zaprodala.
Zaprodala. Vy to nechápete.
No tak, usmějte se.
Úsměv.
Nastartuj.
Co se děje?
- Tak jedeme! - Nefunguje to!
- Neříkej, že došel benzín. - Došel benzín.
- Tys to nezkontrolovala? - Ach jo.
- Nezkontrolovala? - Já neřídím!
Není to moje auto, nemůžu řídit a kontrolovat nádrž!
- Drž hubu! - To mi neříkej!
Mluvím s tím, co troubil! Jsi paranoidní!
Neříkej, že jsem paranoidní! Štveš mě!
- Mám toho dost! - Cože?
Přestaňte na sebe řvát! Jaký to má smysl?
- Tak co budeme dělat? - Nevím.
Zapálíme ho tady.
Ano, uděláme grilovačku a ugrilujeme klobásy.
Máš lepší nápad? Zavoláme Hazízovu odtahovku?
- Kam jdeš? - Do sauny.
Sere mě. Nejradši bych jí jednu vrazila.
Faro!
Co to děláš?
Faro! Víš vůbec, kde jsme?
- Skončíme v jejím debilním pořadu. - Lino!
Jo, nebo ve vězení.
- Lino! - Ano?
- Co od ní chceš? - Vidělas tu pumpu?
- Jo. - Dojdi pro benzín.
Počkej, ty ji tam vážně posíláš? Je tma!
- Proč nejdeš sama? - My budeme tlačit.
To je dobrý. Nikdo tam není. A co s tím uděláme?
- Spálíme ho. Máš u sebe telefon? - Jo.
- Běž. - Dobře.
- Lino, neřekla jsem ano! - Hned se vrátím!
Jestli se jí něco stane, zapálím tebe!
Tohle je na hovno, to ti říkám.
No tak.
Sakra.
- Hele. - Jsi v pořádku, holka?
Je zavřeno.
Proč? Potřebuješ něco?
Jo. Pomůžete mi, prosím?
- Jasně. - Mám jen hotovost.
Jistě, pomůžeme ti. Bez problému.
- Díky. - Můžete to naplnit?
- Je hezká. - Bude to jen chvilka.
- Jak se jmenuješ? - Lina.
- Těší mě. - Krásné jméno.
- Jako ona.
- Jsi na instáči? - Nejsem.
- Jsi moc hezká, abys tam nebyla. - Díky.
Dáme jí tu flašku.
- Díky. - Ale není to zadarmo.
Dostala jsem 20 eur. Tady.
- Něco vymyslíme. - Co?
- Pojď s námi. - Myslíš, že stojím za flašku benzínu?
- To jsme neřekli! - Ne!
Dejte mi to!
Nemusíš se rozčilovat. Aspoň mi dej svoje číslo.
Kup si lepší auto.
Cože? Ty si pořiď lepší zadek!
- Jo! - To myslí vážně?
Je tady.
Mám to!
- Konečně. - Jsi v pořádku?
Díky.
- Šlo to dobře? - Jo. Šlo to dobře.
Pořádně to polij.
Co řekneme mámě?
Zmíníme se jen o tom poldovi.
Tohle všechno...
zůstane mezi námi.
Už o tom nikdy nebudeme mluvit.
Jasný?
Je to naše tajemství.
Tajemství, které nás může přijít draho,
zrovna když bych mohla své rodině zlepšit život.
Rodina je pro nás vším.
Ať uděláme nebo řekneme cokoliv,
i když se jeden z nás dostane do problémů,
všichni mu pomůžou.
Nemůžeme si pomoct. Tak nás vychovali.
Sakra.
Vyjebal s náma.
Parchant.
Hej. Co tady děláte?
- Idiot. - Nebydlíte tady.
Vypadni, nebo to schytáš.
- Oznámím to družstvu. - Nic neřekneš!
- Naser si! - Dobrá...
Přece nás nepodrazil, že ne?
- Co budeme dělat? - Vypadneme odsud.
Parchant.
Musím se smířit s tím...
že v téhle situaci
jsme jen kvůli mně.
Dobré odpoledne, jsem Fara Bentayebová. Je jedna odpoledne. Tady jsou zprávy.
HUSTŠÍ NEŽ VODA
Překlad titulků: Kamila Králíková