DOKTOŘI NA DNĚ
Přihraj! Tady!
Tady!
Jo Čong-wu!
- Jo Čong-wu! - Jo Čong-wu!
Tehdy mi připadalo, že soulské holky mají divný vkus na kluky.
„Tohle že je hustý?“
„Tenhle kluk že je milý?“
Nechápala jsem holky, které se do něho pobláznily.
Já to měl podobně.
Ty bláho.
Ha-nul je vážně kočka.
Čistě vzhledově
je to nejhezčí holka ve třídě. Ne, v celé škole.
Já ti dám.
Nebraň mi. Hej!
Víte,
nechápal jsem kluky, kteří tvrdili, že je Ha-nul hezká.
Tak proč jsem rád,
že stojíš vedle mě?
Proč se mi ulevilo,
když jsem tě uviděl?
RESTAURACE VEPŘOVÉ NOŽIČKY
Proč si v rozrušení vždycky vzpomenu na tebe?
Povede se ti dobře, ať budeš kdekoli.
Proč mě tvoje slova uklidňují?
To rande bylo katastrofa.
Co?
Říkám ti to až teď.
Ale měl jsem radost, když jsem to slyšel.
Popravdě…
Rozbušilo se mi srdce.
Co se to s námi
poslední dobou děje?
DOKTOŘI NA DNĚ
Co to? Proč jsi přijel?
No…
Čekal jsem, že budeš plakat. Chtěl jsem tě vyzvednout.
Jak jsi mohl tušit, že budu brečet?
- Cože? - Věděls o tom pohovoru,
je to tak?
Víš…
Chceš mi říct, že ředitel nemocnice o mně mluvil s Kjong-minem?
Kvůli jeho pár větám jsem ani nedostala příležitost.
On to neudělal ze zlé vůle.
Říkal, že v tomhle oboru se všichni znají
a že by pro tebe bylo horší, kdyby to zjistili později.
To je pravda.
Ale…
Proč jsi přijel?
Co?
Ani kamarádi by to neudělali.
Kdo by jel až do Hwabonu kvůli kamarádce?
Víš…
CESTOVÁNÍ
- Chtěl jsem se sem podívat, to vadí? - Co?
Vážně jsem o tebe měl starost.
Chtěl jsem počkat na nádraží. A pak mě něco napadlo.
Uvědomil jsem si, že jsem tady nikdy nebyl.
A ty máš určitě náladu pod psa,
tak mě napadlo se projít a nacpat se něčím dobrým.
Takže jo. Chci se tu porozhlídnout.
Jasně, porozhlídnout.
Další.
Už jdu.
- Co? - Chtěl ses porozhlídnout.
Cože?
Tamhle mají průvodce. Dojdu pro něj.
Ne…
To není třeba…
To myslíš vážně?
Málem jsem uvěřila, že přijel kvůli mně.
Proč jsem jel až sem?
Kruci.
Dělej, přidej.
Už jedu.
Kdo bude poslední tamhle, dostane jednu do čela, platí?
Jasně, stejně nemáme co dělat. Tak pojďme na to.
Připravit, pozor…
Pozor…
Hej, ještě jsem neřekl „teď“! To je podvod!
Není to podvod!
Dala jsem si náskok, protože jsi silnější.
Jo, to tak.
Hej!
Co?
Hej!
Ty jo.
Co ti tak trvalo?
Pletly se mi tam kalhoty.
Ukaž čelo.
Fajn, tak do toho.
Chceš se vyfotit?
- Nevím. - Proč ne?
Určitě máš málo fotek, když jsi nikam nejezdila.
Postav se tamhle. No tak.
- Tak fajn. - Dobře. Tam.
Hezky. Tak jo.
To je skvělé, dokonce i ovce ti pózujou.
Tak jo. Raz, dva, tři.
Úsměv.
Raz, dva, tři.
To je ono. Paráda. Raz, dva, tři.
Super. Raz, dva, tři!
Ta byla pěkná.
Hele. Dobrý, ne?
Pak ti je pošlu. Pojďme.
Všichni tu dělají společné fotky. Co my?
My dva?
Tak jo, fotím.
Raz, dva, tři.
- Vypadáme jako cizí. - To taky jsme.
Ne, vypadáme ještě hůř.
Co se trochu usmát?
- Tak jo. - Fajn.
Raz, dva, tři.
Tyhle společné fotky jsou docela dobré.
Copak? Na co se to koukáš?
- Co? - Počkat.
- Proč sis mě přiblížil? - Protože jsem…
- koukal, kolik je na tobě práce. - Cože?
Jo, nechej si udělat botox.
Co říkáš? Mám ti ho udělat?
Na to zapomeň.
Nech si ho udělat ty, máš vrásek plno.
Díky za dnešek.
Co?
Kdybys tu nebyl, brečela bych v koutku.
Díky, žes přijel.
Takže se cítíš líp?
V skrytu duše myslím, že je to tak lepší.
Nevím, jestli jsem to vážně chtěla, nebo jsem spěchala do práce,
protože jsem se styděla, že žádnou nemám.
Nejsem ve stavu, abych mohla pracovat. Dopadlo to vlastně dobře.
Tak jo.
Ještě si odpočiň a až budeš připravená, najdi si lepší práci.
- Tak jo. - Dobře.
- Poslední vlak jede v devět? - Jo, máme 10 minut.
Máme dost času.
- Dobrý, tati? - Nic mi není.
- Tati! - Promiňte.
Jste v pořádku, pane?
- Jsem lékařka. Co se stalo? - No…
Otec měl v minulosti operaci kvůli infarktu.
Má kardiostimulátor, ale ten už je docela starý.
- Asi to bude tím. - Infarkt. Sanitku!
Jistě.
Čong-wu.
Co je?
- Čong-wu, přines defibrilátor. - Co?
Tak jo.
Tatínku. Prober se, prosím.
- Nabitý. - Ustupte.
Ještě jednou.
Raz, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm.
Panebože. Díkybohu.
Musíte být opatrní.
Zareagovali jsme rychle. Zase dýchá a bude v pořádku.
Děkuju. Mockrát vám děkuju.
VOZIDLO ZÁCHRANNÉ SLUŽBY
NÁDRAŽÍ HWABON
Snad se zotaví.
Hej, Čong-wu.
Jo?
Na co myslíš?
Na nic.
Ty bláho!
Jak se teď dostaneme domů?
- To je fakt. - Počkáme na první vlak?
Ten jede v pět.
- Nemůžeme tu sedm hodin čekat. - Takže?
Vyspíme se tu.
Někde tady přespíme.
Pojď.
Co?
Jak to může tak naplno říct?
OTEVŘENO
ZAVŘENO
Ha-nul ještě není doma?
Ne.
Jak asi dopadl ten pohovor?
Není doma a ani mi nezavolala.
Nejspíš to dopadlo dobře.
Říkala, že je to jen formalita a že ji vezmou.
Neměla jsem ji před tetami ztrapňovat, když chtěla odpočívat.
Cítím se hrozně, že jsem ji k té práci dotlačila.
Nech toho. Není ten typ, který dělá věci pod nátlakem.
- Chtěla tam jet. - Ale i tak.
Snad tam někde nepláče.
No tak, pojď. Jdeme nahoru.
Seber se trochu, ano?
VÍTEJTE
TURISTICKÝ HOTEL HWABON
Děkujeme.
Na shledanou.
- Máte volné pokoje? - Ano.
Dva. Chceme dva pokoje.
Rozumím. Máme poslední dva volné.
Ale z jednoho právě odjeli hosté, takže se uklízí.
Musíte hodinku počkat.
Hodinu?
Tak na hodinu zůstaneme spolu, co?
Jasně.
Tohle je koupelna?
Hele, lednička.
Ty jo, tady je piva.
Dáme si pivo, když tu musíme čekat?
Myslíš?
Jsem utahaná a bolí mě nohy.
- Posaď se taky. - Co?
- Udělej si pohodlí. - Tak jo.
- Proboha! - Jejda!
- Co… - Bože!
Tak hele.
Jenom ať víš, jak tě beru.
Nepřitahuješ mě.
Vnímám tě jen jako tělo. Život. Proteiny. Tak něco.
Jsem pro tebe jenom protein?
A co? Mám tě vnímat jako přitažlivého muže?
Zbláznila ses?
Pokud to uděláš, přestanu se s tebou stýkat.
Nápodobně. Už bychom se nikdy neviděli.
Konečně jsme si to vyjasnili.
Přesně. Tak nebuďme trapní, posaďme se a napijme se.
Tak jo.
Ty bláho.
To byl náročný den.
Nepustili mě ani k pohovoru,
a stejně jsem někoho zachránila.
A strávíme tady noc.
Byl to zvláštní pocit.
Jako bych zas měla cenu.
Možná proto jsme sem měli přijet. Abychom ho zachránili.
- Hele. - Co?
Proč zíváš, když říkám něco dojemného?
Nemůžu si pomoct.
Uspáváš mě.
Od člověka, co moc nenaspí, to vážně sedí.
- Já že moc nenaspím? - A ne?
Každé ráno tě vídám běhat.
Jo tak.
Dřív jsem vyspával, ale…
Ale co?
Teď nemůžeš? Trpíš nespavostí?
To je fuk.
Proč mi to neřekneš?
Bože.
KONG WOL-SON
Zapomněla jsem jí zavolat.
- Vyřídím si to venku. - Dobře.
Spěchej, nebo to vypiju sám.
Jak chceš.
Ahoj, mami.
Přespím tady.
Je tu čistý vzduch.
Pohovor?
To ti řeknu doma.
Tak jo. Dobrou.
Co to je? Proč mi všichni volají?
Copak je?
Co myslíš? Jsem zvědavá na ten pohovor.
Šlo to dobře?
Ani trochu. Přijela jsem, ale ředitel schůzku odvolal.
Vážně? Tohle Kjong-min řekl?
Proč jim řekl, ať ten pohovor zruší?
A Čong-wu je stejný.
Proč ti o tom říkal?
Proč ne? Mám právo to vědět.
A nechtěl na něj žalovat.
Jenom vysvětloval, proč přijel až do Hwabonu…
Cože?
Je v Hwabonu?
Chtěl to tu poznat.
To je výmluva.
Očividně se mu líbíš.
Bál se o tebe a chtěl tě utěšit.
Nebuď směšná.
Nejsem!
Pozval tě na východ slunce.
A pak tě jel do Hwabonu utěšit.
Vážně je do tebe blázen.
Na sto procent.
To určitě ne.
Ne, na dvě stě procent.
Pokud už nic nemáš, tak zavěs.
Proč mele takové nesmysly?
Proč je tu tak vedro?
Co teď? Nechce to přestat krvácet!
Gázu a elastickou pásku!
Jsem tu.
Ahoj.
Už tam uklidili, takže půjdu. Odpočiň si. Ahoj zítra.
Mohla bys
tu zůstat se mnou?
Co?
Zůstaň tu se mnou.
Aspoň ještě chvíli.
Co si třeba
zahrát karty?
Cože? Karty?
Našel jsem tady balíček.
Určitě jsi nikdy nehrála.
Naučím tě to.
Tak jo.
Odnesu si věci do svého pokoje.
Dobře.
Co to s ním je?
Proč mě chytil za zápěstí?
Proč mě tak svůdně zval na karty?
- Ahoj, Čong-wu. - Ahoj.
Děkuju.
Cože? Za co?
Nechtěl jsem být sám.
Takže děkuju.
- Tak začneme? - Jasně.
Kdo prohraje, dostane do zápěstí, platí?
Budeš je mít samou modřinu.
A já ti tvoje polámu.
Já se učím rychle.
Tak fajn.
Tak do toho.
- Pojď sem. - Dobře.
Tak jo.
Ta-dá!
Naučím tě základy.
Musíš spojovat obrázky.
- Vidíš tenhle gwang? - Jo.
Když nasbíráš tři, dostaneš tři body.
Za čtyři dostaneš čtyři body.
- Za pět? - Pět bodů.
Ne, patnáct.
Když získáš tři ptáky, dostaneš godori.
- Pět bodů. - Dobře.
A pak tyhle stužky.
Za ty dostaneš tři body.
- Dobře. - Dobře.
Tak začínáme.
Bože, moc mi ty karty nejdou.
Jo, to je ono.
Hele! Mám tři ptáky. Godori.
- Čtyři body. - Jsou to ptáci?
Godori. Devět, deset, jedenáct, dvanáct bodů.
Mám go.
Máš go?
Čistá sestava!
To je ale blbost.
Tak a…
A mám to! Ještě jednu! Tak jo.
Go. Mám dvě go.
- Super. - Přiznej se, ty to znáš.
Ne, hraju to poprvé.
- Čong-wu. - Ano?
Tohle jsem si vážně chtěla vyzkoušet.
Co?
Tak jo! Cvičné kolo máme za sebou!
Dobrá.
Začneme hrát doopravdy. Jsi dobrá!
Jde se lámat.
Budeš v pohodě?
Vážně mě praštíš třicetkrát?
Fajn. Třikrát stačí.
Třikrát?
Počkej.
- Je to legrace. - Hrajem dál.
Šetřil jsem tě, víš?
- Zamíchej je dobře. - Jen abys nelitovala.
Bylo to zvláštní.
Chtěla jsem se ho zeptat na spoustu věcí,
třeba proč špatně spí
nebo proč mě pořád chytá za zápěstí.
Ale nemohla jsem.
Un-čong, snídaně!
Co je? Kam jdeš? Nebudeš v neděli se mnou?
Jdu na tteokbokki s kamarádkami.
Vůbec nechápu, co na tom teď všichni mají.
Děckám chutná.
Jasně.
- Tati. - Ano?
Dáš mi peníze na kadeřnici?
Jistě.
Tvé přání je mi rozkazem.
Tohle je na jídlo.
A tohle na vlasy.
- To nestačí. - Nejdeš se nechat ostříhat?
Na střih od učnice 10 000 stačí.
Ty nic nechápeš.
- To byl vtip… - To je fuk!
Un-čong!
Hej, Bin Un-čong!
Ty jo, ta malá…
Už nesmím ani zavtipkovat.
Jídlo pro žáby.
Jídlo pro žáby?
Myslím, že tu nějaký hmyz najdeme.
Podívej se tamhle.
Počkej na mě, Čin-wu!
Kam běžíš?
Mami, našel jsem lučního koníka.
Chytíš mi ho?
Tak jo, chytím ho.
Počkej, uhni kousek.
Tady je.
Bože můj.
Mami, zkus to rukama.
Rukama?
Ču-wonův taťka je chytá rukama.
Já se ale hmyzu bojím. Zkusím to radši tou síťkou.
Tamhle je.
A mám ho.
Mami, kvůli tobě nám utekl.
Kruci.
Bože.
Nic špatného jsme nedělali. Proč se rozcházíme tady?
Já vím.
Ale tvojí mámě vadil i náš výlet do Sokčcha.
Co by říkala na to, že jsme spolu přespali?
Stejně je divné jít domů každý sám.
Poslechni mě a netrap ji.
- Běž domů. - Tak fajn.
- Vyspi se. - Ty taky.
Mami, je Ha-nul doma?
Nevím. Nevolala.
TRADIČNÍ PUSANSKÝ MILMJON
Nemáš z toho špatný pocit?
Proč? Z čeho?
Mám dojem, že ten pohovor nevyšel.
Proč ne? Mluvil jsi s ní?
Ne, nemluvil.
Řekla, že ti víc poví doma.
Před pár dny tvrdila, že se tam bude brzo stěhovat.
Tak co ti chce ještě povídat?
Nechce nám vyprávět, jak to šlo.
Připomíná mi mě, když jsem nesložil úřednickou zkoušku.
Myslím, že tam pohořela.
Mlč už. Zeptáme se jí, až přijde.
Zjistíme to, hned co dorazí domů.
Běž to vyhodit.
Plasty.
A tady plechovky.
Dobrý den.
Zdravím.
Můžu si tu pověsit prádlo?
Jistě, je to vaše střecha.
Samozřejmě.
Díky za to, jak jste ztrapnil švagrové.
Až zase otevřete kliniku, přijdu se k vám nechat vyspravit.
Ne, paní, vy nic nepotřebujete.
Nelžete mi tu.
Opravdu.
Máte hezky symetrické rysy. Přirozené a krásné.
Panečku, vy víte, jak mluvit s dámou.
Kdyby byla Ha-nul doma, pozvala bych vás na trochu ovoce.
Ale není, tak by vám asi bylo trapně.
Někam odjela?
Včera jela do Hwabonu a ještě se nevrátila.
Možná tam zase přespí.
Víte co, co si tu někdy udělat barbecue?
- Dobře. - Tak zatím.
Ahoj, Ha-nul. Kde jsi?
Já? Doma.
Doma?
Máš tam hrozný hluk.
Z televize.
Aha.
Ty malá mrško!
Proč jsi nešla domů?
Au, to bolí!
Tady jsi doma? Co?
Proč jsi nešla domů?
Šla jsem. A zase odešla.
Opravdu?
Tak jo.
Paráda. Rozdáme si to.
Jasně. Máš to mít.
Tak co? Stačilo?
Tak jdeme domů.
Co?
Co je? Proč tě to překvapilo?
No…
Asi jsem se s tebou fakt bavila.
Herna, karaoke, karty. Netušila jsem, jaká je to zábava.
A?
A tak se chci ještě bavit, než půjdu domů.
Hele, chtěla bys někam zajít?
Tady se to ani trochu nezměnilo.
Vzpomínáš? Po tomhle chodníku jsme se předháněli cestou do školy.
Na to se nezapomíná.
Hej, podíváme se do naší třídy.
Do naší třídy? To můžeme?
Není to jedno? Když nás chytí, utečeme. Ty umíš běhat.
- Bože. - Jdeme.
Budu tam dřív!
To není možné.
Taky cítíš nostalgii?
Jo.
Teda. Tohle bylo moje místo.
A tohle moje.
Vždycky jsem se učila takhle.
Nebuď směšná. Vždycky jsi vypadala takhle.
„Musím se učit. Zůstaň silná!“
Hej! Taková jsem nebyla.
Ty bláho.
Ty jo.
- Čong-wu? - Ano?
Co bys udělal, kdybys mohl být zase student?
To nevím.
Nikdy mě to nenapadlo.
A co ty?
Já bych si chtěla
zopakovat národní testy. Měla jsem na lepší výsledek.
To mě vždycky zaráželo.
Proč jsi je pokazila?
Zkušební jsi zvládla, a ten byl těžší.
Nebylo mi ten den dobře.
Bolelo mě celé tělo.
Hned po zkoušce jsem cítila, že se na vysněnou školu nedostanu.
UNIVERZITA HANGUK
NAČÍTÁM VÝSLEDKY
VÝSLEDKY – UNIVERZITA HANGUK – LÉKAŘSTVÍ
NAM HA-NUL NEJSTE NA SEZNAMU
Když jsem viděla výsledky, byla jsem zničená.
Všichni ode mě tolik očekávali.
Vždycky jsem cítila tlak, že je musím potěšit.
A ten tlak
pokračoval i v dospělosti.
Tomu rozumím.
Hodně jsi tomu obětovala.
Dětství, čas s kamarády,
vztahy, koníčky, všechno.
Všeho ses vzdala. Jistěže jsi byla zničená.
Bože.
O čem přemýšlíš?
O ničem. Pojďme.
Už půjdeš domů?
Úmyslně se tomu vyhýbáš.
Cože?
Nevědělas, jak doma říct, že ten pohovor nedopadl.
Proto jsi tam nešla.
Jak to víš?
Asi ti začínám rozumět.
Myslím, že jsi na sebe moc tvrdá.
Neměj obavy o ostatní a postarej se nejdřív o sebe.
Musíš být dneska v pohodě, abys mohla zvládnout zítřek.
Ptala ses, co bych dělal, kdybych byl zase student.
Jo, ptala.
Kdybych mohl vrátit čas,
chtěl bych tě tehdy obejmout,
protože je mi tě líto.
Bacha!
Je tu někdo?
Jejda.
Co se děje?
Vždyť je jenom kupa proteinu, tak proč mi buší…
- Proteinu? - Bože můj.
Co ti buší, srdce?
Copak? Je protein zdravý na srdce?
Ne, to jsem nemyslela.
Už jsi doma, Ha-nul? Tak co pohovor?
Víte…
Do Hwabonu se nestěhuju.
Proč? Projelas to?
Jo, ten pohovor moc nevyšel.
A ještě nejsem připravená.
Ještě si chci odpočinout. Můžu?
Jistě.
Stejně jsem nechtěla, abys odjela.
Já taky ne. Kdo by mi dával peníze?
Najdi si něco tady, je tu kupa nemocnic.
Jasně. Jdu do svého pokoje.
Dobře.
Co? Bylo to snazší, než jsem čekala.
Neměla jsem se zdržovat.
Byli vzhůru, čekali na mě.
Ano? A jak to šlo?
Řekla jsem jim pravdu.
Super. Jsi chytrá, pochopilas mě.
Dobrou noc.
Tobě taky.
KJONG-MIN
Ahoj, co se děje?
Ahoj, Čong-wu. Nemáš zítra čas?
- Zítra? - Musím ti něco říct.
Sejdeme se v kavárně u nemocnice. Tak zatím.
Ahoj.
Co to je?
Skrytá kamera z tvé kliniky.
Cože?
Byl jsem tam předevčírem pro nějaké dokumenty.
A našel jsem ji.
Kdo by tohle dělal?
NADĚJNÁ BUDOUCNOST OBČANŮM PO BOKU!
Ty kamery byly všude.
Sledovali mě na každém kroku.
Kdo by něco takového dělal?
Našli jste otisky?
Požádáme techniky, aby je prohlédli co nejdřív.
Prosím, projděte moji kliniku, možná jsem nenašel všechny.
Dobrá.
To je neuvěřitelné.
Já jsem vlastně rád.
Cítil jsem se bezmocně, když jsem nemohl nic dělat.
Teď máme co vyšetřovat.
Prošetří všechny zaměstnance.
Určitě něco najdou.
Myslíš, že ty kamery mají spojitost s tou nehodou?
Nejspíš.
Mimochodem,
proč jsi čekal tak dlouho, než jsi mi o té kameře řekl?
Byl jsem u tebe včera, ale zrovna jsi odešel.
Nemyslím včera.
Proč jsi mi o tom neřekl, hned co jsi ji našel?
Jo tak.
Nenapadlo mě, že by mohla mít něco společného s tou operací.
Považoval jsem to za vtípek.
Proto jsem s tím nijak nespěchal.
Tak jako tak, bez tebe bych se to nedozvěděl, takže děkuju.
- Není zač. - Dobrá.
- Zavoláme Ha-nul. - Cože?
Neúmyslně jsi jí pokazil pohovor.
Zaslouží si omluvu.
Čong-wu.
Tobě se líbí?
Co? Protože to tak rozhodně vypadá.
Já nevím.
A nevím, proč bych to tobě měl říkat.
Jasně. Nemusíš.
Ale byl bych zklamaný, kdyby ano.
Teď bys neměl být šťastný.
SKVĚLÝ ŽIVOT TOČENÉ PIVO
Tak povídej. Co ve Hwabonu?
Jezdili jsme na kole.
Na kole?
A jedli jsme.
Jedli jste.
A pili pivo.
A pak jste dělali tamto.
Bože můj, jaké tamto?
Přiznej se. Proč jsi tak zaskočená?
Nemám co přiznat.
- Říkala jsem, že jsme kamarádi. - Vážně?
Určitě bys k němu nic necítila,
i kdybyste spolu přespali v hotelu?
- Co je? - Co?
Byli jste v hotelu?
Přespali jste spolu?
Ne. Jeli jsme domů posledním vlakem.
Ty jsi blázen!
To je fuk, jestli jste tam přespali, nebo jeli večer domů.
Jisté je, že se mu líbíš.
- To není pravda. - Ale je.
Muži nevěnují čas a pozornost holkám, které se jim nelíbí.
Ale vzhledem k situaci nevím, jestli vám fandím.
Každopádně se mu určitě líbíš.
- Rozumíš mi? - To je mi šumák.
Bože můj.
Ty jsi tak trapná.
Ha-nul!
Tak mluv. Kam jste šli?
Hej!
TRADIČNÍ PUSANSKÝ MILMJON
Popravdě
mě to zajímalo.
Proč za mnou přijel?
Mohla bys
tu zůstat se mnou?
Co tím myslel?
Chtěl bych tě tehdy obejmout,
protože je mi tě líto.
Proč mě svými slovy vždycky vyvede z míry?
Čong-wu!
Ha-nul.
Co se děje?
Musím se tě na něco zeptat.
Vydýchej se. Já počkám.
Proč…
Proč se tolik staráš?
Cože?
Na střední jsi byl dětinský a protivný.
Proč jsi mě vzal do herny, do Sokčcha a zpátky do školy?
Proč se o mě staráš?
Proč jsi mě
tak najednou chytil za ruku?
Proč jsi chtěl, ať zůstanu?
Proč jsi jel do Hwabonu?
Záleží ti na mě, že?
Je to tak,
že ano?
Upřímně…
Teď bys neměl být šťastný.
Upřímně co?
Upřímně…
k tobě nic necítím.
Chtěl jsem být přátelský.
Promiň, že jsem tě zmátl.
Budu opatrnější.
Víte…
Já…
Všechno jsme slyšeli…
Teda neslyšeli.
Dělali jste si bůček.
Proč jste si dělali maso nahoře?
Vždycky jsme si nahoře grilovali maso.
I tak.
Teď tam někdo bydlí.
Tak proč…
Víš,
Čong-wu souhlasil, že si dá s námi.
Proto jsme byli tam.
Tohle není dobré.
Viděli jsme, jak ji odmítl. Co teď?
Co to meleš?
Nevymýšlej si.
Neodmítl ji.
Nikdy mu nic nevyznala.
Řekla, že ji vzal do Sokčcha
a chytil ji za ruku.
Ptala se ho, proč to udělal.
No tak. Proč myslíš, že se ho ptala?
Líbí se jí, tak proto.
Je to očividné.
Je do něho blázen.
Takže ji opravdu odmítl.
Máš pravdu. Brutálně ji odmítl.
Konečná.
Teď určitě pláče.
Pletete se!
Neodmítl ji!
Krucinál!
Neuvěřitelný chlápek.
Pokud se mu nelíbí, proč k ní je tak milý a jel za ní do Hwabonu?
Počkat.
Oni spolu strávili noc?
Nebyli spolu předtím v Sokčchu?
Vážně. Zase spolu strávili noc.
Zarezervovali jsme si dva pokoje. Dva.
A nelíbí se mi.
Zeptala jsem se, protože se nudím.
Tak se laskavě starejte o sebe.
- Ano. - Ano.
Je mi hrozně trapně.
To není správně.
Tohle je špatně.
Co budu…
Dobrý den.
Mluvila jste o barbecue…
Bože můj, tam je prachu.
- Je tam prach. - Ano, to je.
A tam je ho taky spousta.
Tak já půjdu.
A tamhle je taky prach.
Propána, já už jdu!
Bože.
Došly mi suroviny, nic vám neuvařím.
Jdu do knihovny.
Máme zavřeno.
ZAVŘENO
FARMA – ZELINÁŘSTVÍ
Jasně, došly mu suroviny.
- Dobrý den. - Dobrý.
Tak co si dám?
SLANINA – TUŇÁK
Teda, mám to ale štěstí.
Mám se přestěhovat?
Počkej.
Asi mi včera přeskočilo. Teda určitě.
Jak víš, nejsem teď úplně v pořádku.
Nemyslí mi to, takže…
Prostě mě nechápej špatně.
Ahoj.
Snad to mezi námi nic nepokazilo.
Jistěže ne. Rozhodně.
Ahoj.
Jak je mám chytit?
Co to je?
Běž pryč!
- Paní. - Je tam brouk.
- Vydržte. - Brouk!
Zůstaňte stát.
Chytání brouků vám jde.
Děkuji.
LI HONG-RAN GYNEKOLOGIE
„Li Hong-ran?“
Vy mě znáte?
Co to mělo být?
Pomátla jsem se a všechno jsem pokazila.
Jo. Ale nemůžu se mu vyhýbat napořád.
Příště ho normálně pozdravím.
Jo, to zvládnu.
Zvládnu…
Ne, nezvládnu.
Bože, jdu pozdě.
Hele, Ha-nul.
Proč nedržíš slovo? Říkalas, že se nic nepokazilo.
No…
Chci se chovat normálně, ale prostě se cítím ponížená.
Nemám moc přátel, tak nevím, kde je hranice.
Nerozpoznám přátelství a lásku.
Štve mě, že jsem tě nepochopila a ztrapnila se.
Ha-nul.
Nemůžu k tobě
být úplně upřímný…
protože na to teď nemám právo.
Neměla by ses cítit trapně.
Pozor! Akutní případ!
Pardon! Projíždíme!
Spadl ze schodů.
Dost si poranil hlavu. Ale ne.
Snad bude v pořádku.
Zatím nevidím žádné zlepšení.
K uzdravení potřebujete čas, takže to berte pomalu.
Zatím vám to jde skvěle.
Dobře.
Ano.
Udály se po tom incidentu s náklaďákem ve vašem životě nějaké změny?
Neprožíváte ho třeba znovu ve snech?
Necítíte se každý den napjatá nebo ve střehu?
Naštěstí ne.
To jsem rád.
Po vážné nehodě je PTSP vcelku běžná.
Například po pádu nebo autonehodě.
Jako lékařka o tom jistě víte,
ale lékařské pochybení může…
- Lékařské pochybení? - Ano.
Mnoho lékařů, kteří v práci pochybili, PTSP zažívá často.
Mají potíže s dechem, zblednou, když vstoupí na operační sál.
Když drží nástroje, mají třes v rukou
nebo nemohou vidět krev.
Uvízli v minulosti.
Rozumím.
Nemůžu k tobě být úplně upřímný…
protože na to teď nemám právo.
Občas mívám děsivé sny.
A v těch snech
se urputně snažím zachránit pacientku.
Ale stejně
pokaždé zemře.
Pořád se k tomu incidentu vracím.
Mám výčitky, že jsem svoji pacientku nezachránil.
Teď bys neměl být šťastný.
Možná se mě jeho slova dotkla o to víc…
protože to v hloubi duše cítím taky.
Takže…
HWABON
Mohl bych vůbec být někomu útěchou?
Je možné,
abych měl starost o někoho jiného?
Jak bych mohl…
Ha-nul. Co se děje?
Copak je?
Musíš se hodně trápit.
To nic.
Všechno bude dobré.
Cítila jsem jeho bolest…
jako by byla moje vlastní.
Sdílela jsem…
jeho smutek.
Ha-nul.
Nemám právo být šťastný.
Ale…
stýskalo se mi.
DOKTOŘI NA DNĚ
Nevzdávám to jenom díky tobě.
Je to víc než jenom přátelství.
Ale nemůžu říct, že jsem do něj zamilovaná.
Jsi jako lék na předpis.
Co? To si myslí, že mi tímhle rozbuší srdce?
Prohledali jsme celou kliniku a další kamery jsme nenašli.
Čong-wu, jak se máš?
Brácha viděl nejakého chlapa, který šel za tebou na střechu.
Kdo jste? Proč mě sledujete?