ČUDNOVATI ŽIVOT DOKTORA
Dodaj! Ovamo!
Ovamo!
Yeo Jeong-woo!
-Yeo Jeong-woo! -Yeo Jeong-woo!
Tada sam mislila da djevojke u Seulu imaju čudan ukus za dečke.
„Misle da je on kul?”
„Misle da je ljubazan?”
Nisu mi bile jasne djevojke kojima se sviđao.
I ja sam mislio isto o njoj.
Čovječe.
Ha-neul je stvarno lijepa.
Gledamo li samo vanjštinu,
ona je najljepša u razredu. Ne, u cijeloj školi!
Obračunajmo se!
Ne zaustavljaj me. Hej.
Vidite,
nisam kužio dečke kojima je Ha-neul bila lijepa.
Zašto sam onda sretan
kad si uz mene?
Zašto osjetim olakšanje
kada te ugledam?
RESTORAN SVINJSKE NOGICE
Zašto se prvo sjetim tebe kad sam uznemirena?
Uspjet ćeš, ma gdje otišla.
Zašto su mi tvoje riječi utjeha?
Spoj je bio katastrofa.
Što?
Unatoč svemu što sam ti rekao,
sretan sam što tvoj spoj nije dobro prošao.
Da budem iskrena…
srce mi je brže zakucalo.
Što nam se to događa
u posljednje vrijeme?
ČUDNOVATI ŽIVOT DOKTORA
Molim? Otkud ti ovdje?
Pa,
mislio sam da ćeš plakati i došao sam po tebe.
Kako si znao da ću plakati?
-Što? -Znao si da je razgovor otkazan.
Zar ne?
Pa…
Dakle, Kyung-min rekao je ravnatelju bolnice sve o meni?
Nisam ni dobila priliku za razgovor zbog njegovih riječi.
Nije to učinio da ti napakosti.
Glasine se brzo šire, svi će jednom saznati.
Bilo gore po tebe da se naknadno sazna i to postane problem.
Donekle ima pravo.
Nego…
Zašto si došao po mene?
Što?
Čak ni prijatelji ne bi putovali toliko daleko.
Tko bi potegao skroz do Hwabona?
Pa…
PUTOVANJA
-Došao sam malo razgledavati. Pa što? -Molim?
Istina, bio sam zabrinut za tebe.
Mislio sam te dočekati u Seulu, ali onda sam se sjetio
da nikad nisam bio u Hwabonu.
Budući da si loše volje,
godit će ti svjež zrak i ukusna hrana, pomislio sam. Znaš?
Eto, to je razlog. Došao sam razgledavati.
Kužim. Razgledavanje.
Sljedeći!
Da, gospođo.
-Što je? -A razgledavanje?
Što?
Uzet ću turistički vodič.
Ne, mislio sam…
Ne moramo…
Ti to ozbiljno?
Zbog razgledanja? A skoro sam se raznježila.
Zašto sam dolazio skroz ovamo?
Čovječe.
Hajde, požuri se.
Stižem!
Utrkujmo se. Tko zadnji, dobiva čvrgu posred čela. Može?
Može, ionako nemamo pametnijeg posla.
Priprema, pozor…
Pozor…
Hej, još nisam rekao „sad”, varaš!
Ne varam!
Dala sam si prednost jer si brži!
Mo'š mislit!
Hej!
Što?
Hej!
Zaboga.
Gdje si dosad?
Hlače su mi smetale u vožnji.
Dođi. Čelo na sunce!
U redu, daj mi tu čvrgu.
Da te fotkam?
-Ne baš. -Zašto ne?
Vjerojatno nemaš mnogo fotografija kad ne putuješ.
Stani tamo. Hajde.
-U redu. -Kod ograde.
Super. U redu.
Tako je savršeno. Čak i ovce poziraju.
U redu. Jedan, dva, tri.
Nasmiješi se.
U redu. Jedan, dva, tri.
To je to. Super. Jedan, dva, tri.
Sjajno! Jedan, dva, tri!
Ta je bila super.
Gledaj. Dobra fotka, zar ne?
Poslat ću ti ih poslije. Idemo.
Moramo imati i jednu zajedničku. Može?
Nas dvoje?
U redu, sad će.
Jedan, dva, tri.
-Izgledamo kao neznanci. -To i jesmo.
Izgledamo i gore od toga.
Možda da se nasmiješimo?
-Dobro. -U redu.
Jedan, dva, tri.
Ove zajedničke fotke… nisu loše.
Što je bilo? Što to gledaš?
-Što? -Čekaj malo.
-Zašto si zumirao na moje lice? -Samo sam…
-Gledao sam koje zahvate trebaš. -Molim?
Stavi malo botoksa.
Što kažeš? Da ti ga uštrcam?
Nema šanse.
Radije sredi kaos u svom životu.
Hvala ti za danas.
Na čemu?
Bila bih u suzama da nema tebe.
Hvala ti.
Reci mi, jesi li sada bolje?
Djelomično mi se čini da je ovako najbolje.
Ne znam jesam li to stvarno željela ili sam pod svaku cijenu htjela posao
jer mi je bilo neugodno što sam nezaposlena.
U ovakvu stanju ne bih ni mogla raditi. Na kraju je sve dobro ispalo.
U redu.
Čekaj još malo pa nađi bolji posao kad budeš spremna.
-U redu. -Dobro.
-Zadnji vlak kreće u 21 h? -Imamo deset minuta.
Imamo vremena.
-Tata, jesi li dobro? -Jesam.
-Tata! -Oprostite.
Gospodine, jeste li dobro?
-Ja sam liječnica, što se dogodilo? -Pa…
Tata je već operiran zbog infarkta.
Ima pejsmejker, ali već je star.
-Možda je to. -Ima srčani udar. Zovite 112.
Dobro.
Jeong-woo.
Što je bilo?
-Jeong-woo, donesi defibrilator. -Što?
U redu.
Tata. Ustani, molim te.
-Spreman je. -Odmaknite se.
Ponovo.
1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8.
Ajme, kakvo olakšanje.
I ti se trebaš paziti.
Dali smo mu prvu pomoć i prodisao je. Bit će dobro.
Hvala vam. Najljepša vam hvala.
HITNA POMOĆ
KOLODVOR HWABON
Valjda će biti dobro.
Hej, Jeong-woo.
Da?
O čemu razmišljaš?
Ni o čemu.
Hej.
Ode zadnji vlak. Kako ćemo kući?
-Dobro pitanje. -Da pričekamo prvi jutarnji vlak?
Kreće tek u 5 h.
-Ne možemo čekati sedam sati. -Što ćemo?
Prespavat ćemo.
Prenoćit ćemo zajedno.
Hajdemo.
Što?
Kako je tako izravna?
OTVORENO
ZATVORENO
Ha-neul se još nije vratila?
Ne.
Pitam se kako je prošao razgovor.
Nije se vratila i nije me zvala.
Vjerojatno zato što je primljena.
Rekla je da je to tek formalnost i da će je primiti.
Nisam je trebala osramotiti pred tetama, a htjela je odmarati.
Osjećam se loše što sam je tjerala da ide tamo.
Ma daj. Prepametna je da bi pristala na nešto pod pritiskom.
-Sama je htjela ići. -No ipak…
Nadam se da nije uzrujana i da ne plače.
Hajde, idemo gore.
Živni malo.
DOBRO DOŠLI
HOTEL HWABON
Hvala vam.
Doviđenja.
-Imate li slobodnih soba? -Da.
Uzeli bismo dvije.
Shvaćam. Zapravo, imamo još samo dvije sobe.
Ali jedna soba nije spremna jer su gosti tek otišli.
Morate pričekati sat vremena.
Sat vremena?
Provest ćemo to vrijeme zajedno, može?
Naravno.
Je li ovdje kupaona?
Vidi, hladnjak.
Opa, pun je piva.
Da popijemo pivo dok čekamo?
Hoćemo li?
Umorna sam. Bole me noge.
-Slobodno sjedni. -Što?
-Raskomoti se. -Dobro.
-Ajme! -Zaboga!
-Gdje je… -Kvragu.
Hej.
Slušaj, evo što mislim o tebi.
Ne privlačiš me.
Gledam te kao tijelo, organizam, bjelančevine, tako nešto.
Ja sam ti samo bjelančevine?
Nego što? Želiš da si mi privlačan?
Jesi li luda?
Samo probaj i prekinut ću sve veze s tobom.
I ja isto. Prekinut ću naše prijateljstvo
Napokon se u nečemu slažemo.
Tako je. Ne mora nam biti neugodno. Sjednimo i popijmo pivo.
Dobro.
Zaboga.
Kakav dan.
Nisam bila na razgovoru za posao,
ali spasila sam nekome život.
A sad ćemo i prenoćiti ovdje.
Bio je to čudan osjećaj.
Opet sam se osjećala vrijedno.
Možda smo došli ovamo kako bismo spasili onog čovjeka.
-Hej. -Što je?
Kako možeš zijevati dok ti to govorim?
Ne mogu si pomoći.
Kad govoriš, spava mi se.
Kaže čovjek koji gotovo nikad ne spava.
-Ne spavam? -Nije li tako?
Svako te jutro vidim kako džogiraš.
Kužim.
Prije sam više spavao, ali…
Ali što?
Imaš problema sa spavanjem? Muči te nesanica?
Nema veze.
Zašto mi ne želiš reći?
Čovječe.
KONG WOL-SEON
Zaboravila sam je zvati.
-Javit ću se vani. -Dobro.
Požuri se ili ću sam sve popiti.
Radi što želiš.
Hej, mama.
Prenoćit ću ovdje.
Zrak je fin i svjež.
Razgovor?
Pričat ću ti kod kuće.
Dobro. Laku noć.
Što je sad? Zašto me svi zovu?
Što je bilo?
Što misliš? Zanima me što je bilo na razgovoru.
Je li dobro prošlo?
Nimalo. Stigla sam, ali nisam razgovarala s ravnateljem.
Stvarno? Kyung-min je to rekao?
Što im je mogao reći da otkažu razgovor?
I Jeong-woo je u krivu.
Zašto ga je tužakao?
Zašto ne bi? Imam pravo znati.
A i nije namjerno.
Objašnjavao mi je zašto je išao u Hwabon…
Što?
U Hwabonu je?
Došao je turistički.
To je samo isprika.
Očito mu se sviđaš.
Htio te utješiti jer je zabrinut za tebe.
Ne budi smiješna.
Ozbiljno!
Zvao te da gledate svitanje.
I išao je u Hwabon da te utješi.
Stvarno mu se sviđaš.
Sto posto.
Nije istina.
Ne, 200 ili 300 %.
Ako nemaš više što reći, poklapam.
Zašto stalno baljezga?
I zašto je tako vruće?
Što da radimo? Ne prestaje krvariti!
Gazu i zavoj!
Evo me.
Dobro se vratila.
Pospremili su sobu, idem. Odmori se, vidimo se sutra.
Možeš li
ostati večeras sa mnom?
Molim?
Ostani sa mnom.
Ostani još malo.
Želiš li…
da igramo Go-Stop?
Što? Go-Stop?
Našao sam karte.
Vjerojatno nisi to igrala.
Naučit ću te.
Onda može.
Samo da odnesem torbu u svoju sobu.
Dobro.
Što je njemu?
Zašto me zgrabio za zapešće?
I zašto me tako zavodnički zvao na igru?
-Hej, Jeong-woo. -Hej.
Hvala ti.
Što? Na čemu?
Nisam htio biti sam.
Hvala ti.
-Hoćemo li početi? -Može.
Gubitnik dobiva udarac po zapešću.
Zapešća će ti biti sva u masnicama.
A tvoja će biti slomljena.
Brzo učim.
Dobro.
Da te vidimo.
-Dođi. -Dobro.
U redu.
Naučit ću te osnovama.
Moraš skupljati jednake motive.
-Vidiš ovaj gwang? -Da.
Skupiš li ih tri, dobivaš tri boda.
Četiri donose četiri boda.
-A pet? -Pet bodova.
Ne, petnaest bodova.
Skupiš li tri ptice, osvajaš godori.
-Pet bodova. -Godori.
Zatim svici. Cheongdan, hongdan i chodan.
Svaki vrijedi tri boda.
-Dobro. -Dobro.
Počnimo.
Joj, vučem samo loše karte.
Da, tako treba.
Dobila sam tri ptice. Godori.
-Četiri boda. -Jesu li to ptice?
Godori. Devet, deset, jedanaest, dvanaest bodova.
Jedan go.
Jedan go?
Uzimam sve!
Ništa od ovoga.
Ova i…
Uspjela sam! Još jedna!
Go. Dva go.
-Dobro. -Već si igrala ovu igru, zar ne?
Ne, ovo mi je prvi put.
-Jeong-woo. -Da?
Uvijek sam željela ovo učiniti.
Što to?
U redu, to je bilo za vježbu!
Dobro.
Hoćemo li sad igrati za pravo? Dobra si!
Slomit ću ih.
Bit ćeš dobro?
Bit će ti previše udariti me 30 puta.
U redu. Onda samo triput.
Triput?
Što?
-Ovo je zabavno. -Hajdemo opet.
Dosad sam ti puštao, znaš?
-Dobro ih promiješaj. -Valjda nećeš požaliti.
Bilo je neobično.
Zašto ne može spavati? Zašto me hvata za zapešće?
Zašto me pitao da ostanem s njim?
Htjela sam ga pitati toliko toga.
Ali nisam ga te večeri mogla pitati.
Eun-jeong, doručak!
Kamo si pošla? Nećemo provesti nedjelju zajedno?
Idem na rosé tteokbokki s prijateljima.
Nije mi jasno zašto je to jelo toliko popularno?
Mladi ga vole.
Ah, da.
-Tata. -Da?
Mogu li dobiti malo novca za frizuru?
Dobro.
Tvoja je želja moja zapovijed.
Ovo je za hranu.
A ovo za frizuru.
-To nije dovoljno za frizuru. -Nećeš skratiti kosu?
Deset tisuća wona je dosta.
Nemaš pojma ni o čemu.
-Šalio sam se. -Nema veze!
Eun-jeong!
Hej, Bin Eun-jeong…
Sunce ti…
Više se ne smijem ni našaliti.
Hrana za žabe.
Hrana za žabe?
Mislim da ćemo tu i tamo naći insekte.
Pogledaj tamo.
Jin-woo, čekaj!
Kamo ćeš?
Mama, vidim skakavca.
Požuri, ulovi mi ga.
Dobro. Ulovit ću ti ga.
Čekaj. Odmakni se.
Evo ga.
Kvrapcu.
Mama, ulovi ga rukama.
Rukama?
Ju-won kaže da ih njegov tata lovi rukama.
Ali ja se bojim insekata, Jin-woo. Pokušat ću ga uloviti mrežom.
Evo ga.
Imam ga!
Mama, otjerala si ga.
Kvrapcu.
Ajme.
Nismo radili ništa što nismo smjeli. Moramo li se ovdje rastati?
Znam.
Ali tvojoj se majci nije svidio naš izlet u Sokcho.
Što bi rekla da zna da smo prenoćili skupa?
Ipak je još čudnije što se vraćamo kući odvojeno.
Poslušaj me i nemoj zabrinjavati majku.
-Hajde. -Dobro.
-Odmori se. -I ti.
Mama. Je li Ha-neul kod kuće?
Ne znam. Nije mi se javila.
DOMAĆI MILMYEON IZ BUSANA
Ti nemaš loš predosjećaj?
Molim? Zašto?
Čini se da razgovor nije dobro prošao.
Zašto? Zvala te?
Nije.
Rekla si da će ti reći kad stigne.
Kad je otišla, dala je naslutiti da se odmah seli.
O čemu onda želi razgovarati?
Nije nam htjela reći kako je prošlo.
Takav sam i ja bio kad nisam prošao na državnom stručnom ispitu.
Mislim da je uprskala na razgovoru.
Šuti. Pitat ćemo je kad dođe.
Sve ćemo doznati kad nam kaže.
Baci ovo.
U plastiku.
Ovo su limenke.
Zdravo, gospođo.
Hej.
Smijem li ovdje vješati rublje?
Naravno. To je vaš krov.
Dobro.
Hvala ti što si sredio moje šogorice.
Kad opet otvoriš kliniku, rado bih bila tvoja pacijentica.
Ne, vama ne trebaju operacije, gospođo.
Ne laži.
Ozbiljan sam.
Vaše crte lica savršeno su usklađene, prirodne i lijepe.
Ajme, stvarno znaš sa ženama!
Da je Ha-neul tu, pozvala bih te u kuću i ponudila ti voće.
Ali nije, pa bi ti vjerojatno bilo neugodno.
Ha-neul je otišla nekamo?
Jučer se zaputila u Hwabon i još se nije vratila.
Možda će ostati još jedan dan.
Trebali bismo jednom roštiljati ovdje.
-Rado. -Idi.
Hej, Ha-neul. Gdje si?
Ja? Kod kuće.
Kod kuće si?
Baš je bučno.
To je televizor.
U redu onda.
Derište jedno!
Zašto se nisi vratila kući?
Joj, to boli.
Je li ti ovo kuća? Ha?
Zašto nisi otišla kući?
Jesam, ali odmah sam izašla.
Ma, je li?
U redu onda.
Dobro. Idemo.
Može, da te vidimo.
Onda? Je li ti dosta?
Idemo onda kući.
Što?
Što je bilo? Zašto si iznenađena?
Znaš,
stvarno sam uživala u našim izlascima.
Videoigre, karaoke, Go-Stop… Nisam znala da su tako zabavni.
Pa?
Rado bih se još zabavljala prije nego što se vratim kući.
Hej. Želiš li da te odvedem na jedno mjesto?
Ništa se nije promijenilo.
Ovuda smo se trkali tko će prvi stići na nastavu. Sjećaš se?
Kako to zaboraviti?
Idemo do naše učionice.
Do učionice? Smijemo li?
Koga briga? Zbrisat ćemo ako nas ulove. Znam da brzo trčiš.
-Ma daj. -Idemo.
Ja ću pobijediti!
Nema šanse.
Osjećaš li se nostalgično?
Da.
Ja sam sjedila ovdje.
A ja ovdje.
Uvijek sam učila ovako.
Ne budi smiješna. Učila si ovako:
„Moram učiti! Ne smijem odustati!”
Ma daj, nisam bila takva.
Ajme.
-Jeong-woo. -Da?
Što bi učinio da se možeš vratiti u srednju školu?
Ne znam.
Nisam razmišljao o tome.
A ti?
Voljela bih
ponovno polagati maturu. Nije ispalo kako je trebalo.
To sam se uvijek pitao.
Zašto si podbacila?
Rasturila si probnu maturu koja je teža.
Bila sam jako bolesna.
Sve me boljelo.
Poslije ispita imala sam osjećaj da neću uspjeti upisati željeni fakultet.
NACIONALNO SVEUČILIŠTE
UČITAVANJE REZULTATA
REZULTATI PREDMEDICINSKI STUDIJ
NAM HA-NEUL VAŠE IME NIJE NA POPISU
Bila sam shrvana kad sam vidjela da nisam upala.
Svi su od malih nogu mnogo očekivali od mene.
A ja sam osjećala pritisak da im udovoljiim.
Taj sam pritisak
nastavila osjećati i kao odrasla.
Shvaćam.
Žrtvovala si toliko toga.
Djetinjstvo, druženje s prijateljima,
romantične veze, hobije, sve.
Naporno si učila, razumljivo da te to pogodilo.
Zaboga.
O čemu razmišljaš?
Ni o čemu. Idemo.
Ideš li sad kući?
Namjerno si to izbjegavala.
Što?
Ne znaš kako reći svojima da nisi bila na razgovoru.
Zato izbjegavaš kuću?
Kako si znao?
Mislim da te napokon shvaćam.
Prestroga si prema sebi.
Ne brini se za druge i najprije misli na sebe.
Moraš se osjećati dobro danas misliš li preživjeti sutra.
Pitala si me što bih učinio da se mogu vratiti u srednju školu.
Da. Jesam.
Da mogu vratiti vrijeme,
zagrlio bih te…
jer mi je žao mlade tebe.
Hej!
Ima li koga?
Zaboga.
Što se događa?
On je samo nakupina bjelančevina, zašto mi onda srce…
-„Bjelančevine”? -Zaboga.
„Srce”?
Što? Bjelančevine su dobre za srce?
Ne, nisam to rekla.
Vratila si se? Kako je prošao razgovor?
Vidite…
Neću ići u Hwabon.
Zašto? Nisi prošla?
Da, nije prošlo kako sam zamišljala.
I još nisam spremna.
Želim se još odmarati. Smijem?
Naravno.
Nisam ni htjela da ideš onamo.
Ni ja. Tko će mi davati novac ako odeš?
Zaposli se u Seulu, ima mnogo bolnica.
Dobro. Bit ću u svojoj sobi.
Dobro.
Prošlo je bolje nego što sam mislila.
Nisam trebala ostati vani.
Bili su budni i čekali me.
Stvarno? Kako je prošlo?
Rekla sam im istinu.
Bravo. Pametna si i znala si što ti želim reći.
Laku noć.
KYUNG-MIN
Hej. Što ima?
Hej, Jeong-woo. Što radiš sutra?
-Sutra? -Moram ti nešto reći.
Nađimo se u kafiću pored bolnice. Bok.
Bok.
Što je to?
Skrivena kamera iz tvoje klinike.
Kako to misliš?
Prekjučer sam otišao onamo po neke spise.
Našao sam je ondje.
Tko bi to učinio?
BUDUĆNOST PUNA NADE U SURADNJI S LJUDIMA!
Ako su kamere bile posvuda,
pratile su svaki moj korak.
Tko bi učinio takvo što?
Našli ste otiske prstiju?
Tražit ću od forenzičke službe da odmah provjeri.
Možete pregledati i kliniku za slučaj da mi je promakla koja kamera?
Dobro.
Ne mogu vjerovati.
Zapravo mi je drago zbog ovoga.
Osjećao sam se beznadno kad je sve krenulo loše.
Sada barem imamo što istraživati.
Istražit će sve djelatnike.
Sigurno će nešto pronaći.
Misliš da kamere imaju veze s incidentom?
Valjda.
Usput,
zašto si čekao da mi kažeš za kameru?
Bio sam do tebe jučer, ali otišao si.
Ne, ne jučer.
Zašto mi nisi rekao čim si našao kameru?
Kužim.
Nisam mislio da kamera ima ikakve veze s incidentom,
već da je možda podvaljena kao šala.
Zato ti nisam rekao istog trena.
U svakom slučaju, ne bih saznao za nju da nije bilo tebe. Hvala ti.
-Nema problema. -U redu.
-Trebao bi se javiti Ha-neul. -Zašto?
Sabotirao si joj razgovor za posao.
Trebao bi se ispričati.
Jeong-woo.
Ha-neul ti se sviđa?
Ha? Jer ostavljaš takav dojam.
Nisam siguran.
I ne vidim zašto bih ti rekao.
Imaš pravo. Ne moraš.
Ali bit ću razočaran osjećaš li nešto prema njoj.
Sada ne bi trebao biti sretan.
TOČENO PIVO
Reci, jeste se zabavili u Hwabonu?
Vozili smo se biciklima.
Biciklima?
Jeli smo.
Jeli ste.
I pili smo pivo.
Onda ste to učinili.
Zaboga. Što to?
Priznaj što osjećaš. Zašto si tako iznenađena?
Gluposti. Priznat ću malo sutra.
Samo smo prijatelji.
Sigurno ne bi ništa osjećala
ni da zajedno provedete noć u hotelu?
-Što se događa? -Što?
Bili ste u hotelu?
Proveli ste noć zajedno?
Nismo. Vratili smo se zadnjim vlakom.
Ha-neul, ti si luda!
Nije važno jeste li proveli noć zajedno ili ste se vratili posljednjim vlakom.
No sigurno je da osjeća nešto za tebe.
-Nije tako. -Jest.
Muškarci se ne trude oko nekoga tko im se ne sviđa.
Iako, s obzirom na sve, nisam sigurna da navijam za tu vezu.
Ali sto posto mu se sviđaš.
-Znaš što želim reći? -Ma, svejedno.
Čovječe.
Zaboga, smiješna si.
Ha-neul!
Pričaj mi još! Kako ste tamo došli?
Hej.
DOMAĆI MILMYEON IZ BUSANA
Da budem iskrena,
bila sam znatiželjna.
Zašto me došao vidjeti?
Možeš li
večeras ostati sa mnom?
Što je mislio kad je to rekao?
Zagrlio bih te
jer mi je žao mlade tebe.
Te njegove riječi, zašto uvijek osjetim…
Jeong-woo!
Ha-neul.
Što je bilo?
Moram o nečemu s tobom razgovarati.
Najprije dođi do daha, pričekat ću.
Ti…
Zašto si tako brižan?
Što?
U srednjoj si školi bio nezreo i grub.
Zašto si me onda vodio na videoigre, u Sokcho i u našu bivšu školu?
Zašto ti je stalo do mene?
Zašto me
iznenada primaš za zapešće?
Zašto si tražio da ostanem s tobom?
Zašto si došao u Hwabon?
Stalo ti je do mene, zar ne?
Istina je,
zar ne?
Iskreno…
Sada ne bi trebao biti sretan.
Što „iskreno”?
Iskreno…
Ne osjećam ništa za tebe.
Samo sam nastojao biti dobar prijatelj.
Žao mi je ako sam te zbunio.
Bit ću oprezniji.
Vidite…
Ja…
Sve smo čuli.
Zapravo, ništa.
Jedete carsko meso.
Zašto ste roštiljali na krovu? Zašto?
Uvijek roštiljamo na krovu.
Svejedno.
Gore sada netko živi.
Zašto ste onda…
Znaš,
Jeong-woo je pristao jesti s nama.
Zato smo bili gore.
Ovo je loše.
Vidjeli smo kako je odbija. Što sad?
Što to govoriš?
Ne izmišljaj!
Nije ju odbio.
Nije mu priznala da joj se sviđa.
Što je rekla? Rekla je da ju je vodio u Sokcho
i primio je za zapešće.
Samo ga je pitala zašto je to učinio.
A zašto ga je to pitala?
Pitala ga je jer joj se sviđa.
Jasno to vidim.
Skroz se zacopala.
Dakle, odbio ju je.
Imaš pravo. Surovo ju je odbio.
Gotovo je.
Sada sigurno plače.
Griješite!
Nije ju odbio!
Dovraga.
Ne mogu mu ipak vjerovati.
Zašto je bio tako dobar prema njoj i išao u Hwabon ako mu se ne sviđa?
Čekaj.
Jesu li opet proveli noć zajedno?
Nisu li i zadnji put išli u Sokcho?
U pravu sam. Bili su već na izletu.
Uzeli smo dvije sobe. Dvije.
I ništa ne osjećam prema njemu.
Pitala sam iz dosade.
Zato gledajte svoja posla.
-Dobro. -Dobro.
Ovo je užasno.
Ovo nije u redu.
Ovo je pogrešno.
Što da…
Dobar dan.
Spomenuli ste roštiljanje.
Ajme, kako je tu prašnjavo.
-Jako je prašnjavo. -Da, jest.
Ajme, i tu je prašnjavo.
Idem ja onda.
I tu je prašnjavo.
Zaboga. U redu, idem!
Ajme.
Ostao sam bez namirnica, nema hrane za tebe.
Idem u knjižnicu.
Zatvoreni smo.
ZATVORENO
FARMA TRGOVINA POVRĆEM
Kužim. Ostao je bez namirnica.
-Dobar dan. -Dobar dan.
Što ću pojesti?
SLANINA TUNA MAJONEZA
Imam sreće.
Da se odselim?
Čekaj.
Jučer sam se ponijela ludo. Stvarno ludo.
Kao što znaš, ovih dana nisam baš sva svoja.
Nisam posve pri sebi i…
Nemoj me pogrešno shvatiti.
Bok.
Nadam se da to neće utjecati na naš odnos.
Naravno da neće. Nema šanse.
Bok.
Kako da ih ulovim?
Što je to?!
Miči se!
-Pardon. -Buba!
-Pričekajte. -Buba!
Samo trenutak.
Dobro lovite insekte.
Hvala.
KLINIKA ZA GINEKOLOGIJU
„Lee Hong-ran”?
Znamo li se?
Što je meni?
Gajila sam iluzije i pokvarila odnos.
Ne mogu ga vječno izbjegavati.
Idući ću ga put pozdraviti kao i uvijek.
U redu. Mogu ja to.
Mogu ja…
Ne, ne mogu.
Ajme, kasnim.
Hej, Ha-neul.
Nećeš se držati riječi? Rekla si da to neće utjecati na nas.
Pa, vidiš…
Želim se ponašati kao da je sve u redu, ali osjećam se poniženo.
Nemam mnogo prijatelja, pa ne znam gdje je granica.
Ne razlikujem prijateljstvo od ljubavi.
Sram me što sam te pogrešno razumjela i ispala glupa.
Ha-neul.
Razlog zbog kojeg
trenutačno ne mogu biti posve otvoren
jest što nemam pravo na to.
Ne mora te biti sram.
Mjesta! Ovo je hitan slučaj!
Pardon! Prolazimo!
Pao je niza stube.
Gadno je ozlijedio glavu. O, ne.
Nadam se da je dobro.
Zasad ne vidimo poboljšanja.
Oporavak će trajati, ne smijemo se žuriti.
Zasad vam sjajno ide.
Dobro.
Nego,
je li došlo do kakvih promjena u vašem životu od one nezgode s kamionom?
Na primjer, sanjate li o nesreći?
Jeste li svaki dan napeti i uznemireni?
Nasreću, nemam takve simptome.
To je dobro.
Ljudi često obole od PTSP-a nakon tako nečega.
Poslije prometne nezgode ili pada.
Kao liječnica sigurno to i sami znate,
ali medicinska nezgoda…
-Medicinska nezgoda? -Da.
Liječnici uključeni u medicinsku nezgodu često obole od PTSP-a.
Imaju problema s disanjem i problijede kad uđu u operacijsku dvoranu.
Ruke im se tresu dok drže instrumente
ili ne mogu gledati krv.
Ne mogu se osloboditi tih nezgoda.
Shvaćam.
Razlog zašto sad ne mogu biti posve otvoren…
jest što nemam pravo na to.
Svako malo imam noćne more.
U njima se
silno trudim spasiti pacijenticu.
Ali ona
svaki put umire.
Svake se večeri toga prisjećam.
I krivim sebe što je nisam uspio spasiti.
Sada ne bi trebao biti sretan.
Možda su me njegove riječi toliko pogodile…
jer duboko u sebi i sam vjerujem u to.
Dakle…
HWABON
Kako mogu ovakav utješiti nekog drugog?
Smijem li se uopće
brinuti za nekog drugog?
Kako sam mogao…
Ha-neul, što se dogodilo?
Što je bilo?
Sigurno je bilo veoma teško.
U redu je.
Sve će biti u redu.
Osjećala sam njegovu bol…
kao da je moja vlastita.
Osjetila sam…
njegovu tugu u tom trenutku.
Ha-neul.
Ne bih smio biti sretan.
No prije samo čas…
Nedostajala si mi.
ČUDNOVATI ŽIVOT DOKTORA
Držim se samo zahvaljujući tebi.
Mnogo je snažnije od prijateljstva.
Ali rano je reći da osjećam nešto za tebe.
Ti si kao lijek koji su mi prepisali.
Mislio si da ću se raznježiti zbog ovoga?
Pretražili smo cijelu kliniku, ali nismo našli druge kamere.
Jeong-woo. Kako si?
Moj je brat vidio čovjeka koji te slijedio na krov.
Tko si ti? Zašto me slijediš?!
Prijevod titlova: Srđan Kos