DOCTOR SLUMP
Pasează! Aici!
Aici!
Yeo Jeong-woo!
- Yeo Jeong-woo! - Yeo Jeong-woo!
Pe atunci, mi se părea că fetele din Seul aveau gusturi ciudate la băieți.
„Cum poate fi ăsta mișto?”
„Prin ce e așa atrăgător?”
Nu puteam înțelege fetele care se îndrăgosteau de el.
La fel gândeam și eu.
Doamne!
Ha-neul e drăguță foc.
Numai după cum arată,
e cea mai drăguță fată din clasă… Ba nu, din școală.
Bate-te cu mine!
Nu mă opri! Hai!
Vedeți voi,
nu-i înțelegeam pe băieții care ziceau că Ha-neul e drăguță.
Dar acum,
de ce sunt fericit să te am lângă mine?
De ce mă simt ușurat
atunci când te văd?
De ce, când sunt supărată, primul meu gând e la tine?
Te vei descurca bine, indiferent unde te vei afla.
De ce mă alină cuvintele tale?
Întâlnirea a fost un eșec.
Poftim?
Îți spun asta acum.
Dar m-am bucurat să aud asta.
Sinceră să fiu…
inima mi-a cam luat-o la goană.
Ce se întâmplă cu noi
în ultima vreme?
DOCTOR SLUMP
Ce e? Ce cauți aici?
Păi…
Am crezut că plângi, am venit să te înveselesc.
De unde știi că am motive să plâng?
- Poftim? - Interviul a fost un eșec.
Știai, nu?
Vezi tu…
Deci zici că Kyeong-min i-a spus directorului de spital despre mine.
Nici n-am avut ocazia să dau interviul din cauza cuvintelor lui.
Dar n-a făcut-o din ciudă.
A zis că toți se cunosc în domeniul ăsta
și că ai fi avut mai mult de suferit dacă ar fi aflat mai târziu.
Asta așa e.
Apropo…
De ce ai venit aici?
Poftim?
Nici măcar prietenii n-ar bate atâta drum.
Cine ar veni tocmai până la Hwabon?
Păi…
CĂLĂTORII
- Am venit ca turist. - Poftim?
E adevărat că eram îngrijorat pentru tine.
M-am gândit să aștept în gara Seul. Apoi mi-a venit o idee.
Mi-am dat seama că n-am vizitat niciodată Hwabon-ul.
Dacă tot ești deja prost dispusă,
m-am gândit să luăm aer și să mâncăm delicatese.
Deci, da. Am venit ca turist.
Înțeleg. Ca turist.
Următorul!
Da, dnă.
- Ce? - Parcă ai venit ca turist.
Poftim?
Uite ghidul turistic! Mă duc să-l iau.
Nu, eu…
Nu e nevoie…
Vorbești serios?
Aproape că crezusem că a venit pentru mine.
De ce am străbătut atâta drum?
Doamne!
Hai! Mai repede!
Vin!
Ultimul care ajunge acolo primește un bobârnac pe frunte. De acord?
Sigur, nu înseamnă nimic. Hai s-o facem!
Pe locuri, fiți gata…
Fiți gata…
Hei, n-am zis „start” încă! Trișezi!
Nu trișez!
Mi-am luat puțin avans, având în vedere că ești mai rapid ca mine.
Puțin avans, pe naiba!
Hei!
Ce?
Hei!
Doamne!
Ce ți-a luat atâta?
M-au încurcat pantalonii.
Hai, dă fruntea încoace!
Bine, poți să-mi dai un bobârnac.
Vrei să-ți fac o poză?
- Nu chiar. - De ce nu?
Sigur n-ai multe poze, dacă n-ai mers în excursii.
Du-te și stai acolo! Haide!
- Bine, fie. - Bun. Acolo.
Drăguț. Bine.
Așa e perfect. Și oile stau la poză.
Bine. Unu, doi, trei.
Zâmbește!
Bine. Unu, doi, trei.
Așa, super! Unu, doi, trei.
Grozav! Unu, doi, trei!
Asta a ieșit bine.
Uite! Drăguț, nu?
Ți le trimit mai târziu. Haide!
Pozele de grup sunt obligatorii. Facem și noi?
Noi doi?
Bine, se declanșează acum.
Bun. Unu, doi, trei.
- Părem niște străini. - Asta și suntem.
Nu, suntem mai rău de atât.
Ce-ar fi să zâmbim?
- Bine. - În regulă.
Unu, doi, trei.
Pozele astea de grup… nu-s rele.
Ce e? La ce te uiți?
- Ce? - Stai așa!
- De ce mi-ai mărit fața? - Pentru că…
- Am analizat ce-ai avea nevoie. - Poftim?
Pune-ți niște Botox!
Ce zici? Îți pun eu?
Nici gând!
Pune-ți ție pentru viața ta plină de riduri!
Mersi pentru azi.
Poftim?
Dacă nu erai tu, acum plângeam de mama focului.
Mersi c-ai venit.
Ia zi! Te simți mai bine acum?
O parte din mine crede că tot răul e spre bine.
Nu știu dacă chiar îmi doream slujba sau dacă m-am grăbit s-o obțin
din rușinea de a fi șomeră.
Nu sunt în stare să lucrez acum. Așa a fost cel mai bine.
În regulă.
Mai așteaptă. O să-ți găsești slujbă mai bună când o să fii pregătită!
- Bine. - Bun.
- Ultimul tren e la 21:00? - Avem zece minute.
E destul timp.
- Ești bine, tată? - Sunt bine.
- Tată! - Mă scuzați.
Dle, sunteți bine?
- Sunt doctor. Ce s-a întâmplat? - Păi…
Tata a fost operat de infarct mai demult.
Are stimulator cardiac, dar e cam vechi.
- Cred că de-asta. - E infarct. Sună la 112!
Bine.
Jeong-woo!
Ce s-a întâmplat?
- Jeong-woo, adu defibrilatorul! - Ce?
Bine.
Tată! Ridică-te, te rog!
- E pregătit. - Dați-vă la o parte!
Din nou.
1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8.
Slavă Domnului!
Aveți grijă.
Am acționat imediat și respiră din nou. O să fie bine.
Mulțumesc. Mulțumesc mult.
SERVICII MEDICALE DE URGENȚĂ AMBULANȚĂ
GARA HWABON
Sper că o să fie bine.
Hei, Jeong-woo!
Da?
La ce te gândești?
La nimic.
Hei!
Am pierdut ultimul tren. Ce facem?
- Chiar așa. - Să așteptăm primul tren de mâine?
E la ora 05:00.
- Nu putem aștepta șapte ore. - Atunci?
Hai să dormim aici!
Hai să petrecem noaptea aici!
Să mergem!
Poftim?
Cum poate fi așa directă?
DESCHIS
ÎNCHIS
Încă n-a ajuns acasă Ha-neul?
Nu.
Mă întreb cum a mers interviul.
Nici n-a ajuns, nici nu m-a sunat…
Probabil a mers bine. De-asta.
A zis că e doar o formalitate și că o să-l ia.
Ea voia să doarmă, iar eu am făcut-o de râs în fața mătușilor.
Mă simt îngrozitor că am obligat-o să meargă acolo.
Haide! Nu e genul care să facă ceva sub presiunea altora.
- Ea a ales să meargă. - Și totuși…
Sper că nu e supărată și plânge.
Haide! Să mergem sus!
Înveselește-te!
BUN-VENIT
HOTELUL HWABON
Mulțumim.
La revedere!
- Aveți camere libere? - Da.
Vrem să luăm două camere.
Înțeleg. De fapt, mai avem doar două camere.
Dar într-una facem curat, fiindcă doar ce-au plecat oaspeții.
Trebuie să așteptați o oră.
O oră?
Hai să stăm împreună o oră! E-n regulă?
Sigur!
Asta o fi baia?
Ia uite, frigider!
Ce de bere!
Bem puțină bere în timp ce așteptăm?
E bine oare?
Ce obosită sunt! Mă dor picioarele.
- Așază-te și tu! - Poftim?
- Simte-te ca acasă! - Bine.
- Doamne! - Fir-ar!
- Ce-a fost… - Vai!
Hei!
Uite ce cred despre tine!
Nu sunt atrasă de tine.
Te văd ca pe un corp. O ființă. Proteină. Așa ceva.
Nu-s decât proteină pentru tine?
Ce, preferi să te găsesc atractiv?
Ești nebună?
Dacă faci asta, nu vreau să mai aud de tine.
La fel și în cazul meu. N-o să vreau să te mai văd.
În sfârșit, ne înțelegem!
Exact. Hai să nu fim stânjeniți! Să stăm jos și să bem!
Bine.
Doamne!
Ce zi nebună!
Nici n-am dat interviul,
dar am salvat pe cineva.
Și petrecem noaptea aici.
M-am simțit ciudat înainte.
M-am simțit iar valoroasă.
Poate că, de fapt, am venit ca să-l salvăm pe acel om.
- Auzi! - Ce?
De ce caști când eu spun ceva emoționant?
Nu mă pot abține.
Cuvintele tale mă moleșesc.
Ce profund, din partea cuiva care nu doarme mult!
- Eu nu dorm mult? - Greșesc?
Am văzut că alergi în fiecare dimineață.
Înțeleg.
Obișnuiam să dorm mult, dar…
Dar ce?
Acum ai probleme cu somnul? Insomnii?
Las-o baltă!
De ce nu-mi zici?
Doamne!
DNA KONG WOL-SEON
Am uitat s-o anunț.
- Mă duc să vorbesc afară. - Bine.
Nu sta mult, altfel beau tot.
Fă cum vrei.
Bună, mamă!
Rămân aici în noaptea asta.
E aer proaspăt.
Interviul?
Vorbim acasă.
Bine. Noapte bună!
Ce? De ce mă sună toți?
Ce e?
Tu ce crezi? Sunt curioasă de interviu.
A mers bine?
Deloc. Sunt aici, dar n-am vorbit cu directorul spitalului.
Serios? Kyeong-min chiar a zis asta?
Ce a zis așa grav încât să anuleze interviul?
Și Jeong-woo greșește.
De ce să-l bârfească?
De ce nu? Am dreptul să știu.
Și nu l-a bârfit.
Mi-a explicat de ce a venit tocmai până în Hwabon…
Poftim?
E în Hwabon?
A venit doar ca turist.
Ăsta e un pretext.
E evident că te place.
A venit să te consoleze, era îngrijorat.
Nu fi absurdă!
Nu sunt!
Te-a invitat să vedeți răsăritul.
Apoi s-a dus la Hwabon să te consoleze.
Clar e îndrăgostit de tine.
Sunt 100% sigură.
Nu e adevărat.
Ba nu, 200% sau 300%.
Închid dacă nu mai ai altceva de zis!
De ce vorbește întruna prostii?
De ce e așa cald?
Ce facem? Sângerează întruna!
Tifon și bandaj de 15 cm!
M-am întors.
Salut! Bine ai revenit!
Au terminat curățenia, plec. Dormi și ne vedem mâine!
Ai putea…
să stai cu mine în seara asta?
Poftim?
Petrece noaptea cu mine!
Mai stai puțin!
Oare să…
jucăm Go-Stop?
Ce? Go-Stop?
Am găsit cărțile astea aici.
Probabil n-ai mai jucat.
Te învăț eu.
Sigur, atunci.
Stai să-mi duc geanta în cameră!
Bine.
Ce l-a apucat?
De ce m-a prins de încheietură?
De ce m-a invitat să joc așa seducător?
Hei, Jeong-woo!
Mulțumesc.
Pentru ce?
N-am vrut să rămân singur.
Deci mulțumesc.
- Începem, atunci? - Sigur.
Cine pierde primește un bobârnac pe încheietură.
Atunci, o să ai încheieturile distruse.
Ba tu o să le ai rupte.
Învăț repede.
Bine.
Bagă mare!
- Treci încoace! - Da!
În regulă.
Ia te uită!
Îți explic lucrurile de bază.
Trebuie să potrivești desenele.
- Vezi acest gwang? - Da.
Dacă aduni trei, primești trei puncte.
Dacă aduni patru, patru puncte.
- La cinci… - Cinci puncte.
Nu, 15 puncte.
Dacă aduni trei păsări, primești un godori.
- Cinci puncte. - Bine.
Panglicile cheongdan, hongdan și chodan.
Valorează trei puncte.
- Bine. - Bine.
Să începem!
Doamne, ce cărți proaste am!
Da, așa.
Hei! Am strâns trei păsări. Godori.
- Unu, doi, trei, patru puncte. - Păsări?
Godori. Nouă, zece, unsprezece, douăsprezece puncte.
O serie întreagă.
O serie întreagă?
Te-am ras!
Zero barat.
Asta și…
Am reușit! Încă una. Bun.
Două serii întregi.
- Bine. - Zi drept! Ai experiență, nu?
Nu, e prima oară când joc.
- Jeong-woo. - Da?
Chiar mi-am dorit să încerc asta.
Ce să încerci?
Bine! A fost o rundă de probă.
Bun.
Jucăm pe bune acum? Te pricepi!
Oase rupte.
O să fii bine?
Cum o să mă lovești de 30 de ori?
Doar de trei ori atunci.
De trei ori?
Stai!
- Ce distractiv! - Hai să reluăm!
Am lăsat să-ți fie mai ușor.
- Amestecă-le bine! - Sper să nu regreți.
Era ciudat.
De ce nu poate să doarmă bine? De ce mă tot apucă de încheietură?
De ce m-a rugat să rămân?
Aveam multe întrebări să-i pun.
Dar nu puteam întreba nimic.
Micul-dejun e gata!
Ce? Unde pleci? Nu-ți petreci duminica cu mine?
Mănânc tteokbokki cu prietenii mei.
Nu înțeleg de ce toți mănâncă asta în ultima vreme.
Place tinerilor.
Da.
- Tată. - Da?
Îmi dai niște bani pentru coafor?
Bine.
Dorința ta este poruncă pentru mine.
Ăștia sunt pentru mâncare.
Iar ăștia, pentru păr.
- Nu ajung pentru păr. - Nu e o simplă tunsoare?
Zece mii de woni ajung să te tunzi!
Nu știi nimic!
- Glumeam… - Las-o baltă!
Eun-jeong!
Hei, Bin Eun-jeong…
Ce obrăznicătură…
Nici nu pot să mai glumesc.
Mâncare de broaște.
Mâncare de broaște?
Cred că găsim insecte pe ici, pe colo.
Uită-te acolo!
Așteaptă-mă, Jin-woo!
Unde fugi?
Mamă, văd o lăcustă.
Hai să mi-o prinzi!
Bine. Hai că ți-o prind.
Stai. Dă-te la o parte!
Uite-o acolo!
Doamne!
Mamă, folosește-ți mâinile!
Mâinile?
Tatăl lui Ju-won își folosește mâinile.
Dar mie mi-e frică de insecte. Încerc s-o prind cu plasa asta.
Uite-o!
Am prins-o!
Mamă, a zburat din cauza ta.
Fir-ar să fie!
Doamne!
N-am făcut nimic greșit. Chiar trebuie să ne despărțim aici?
Înțeleg.
Dar mama ta s-a îngrijorat pentru excursia la Sokcho.
Ce-o să spună c-am petrecut noaptea împreună?
Tot cred că e ciudat că mergem acasă separat.
Fă cum zic și n-o îngrijora!
- Du-te acasă! - Bine.
- Odihnește-te! - Și tu.
Mamă! Ha-neul e acasă?
Nu știu. N-a sunat.
MILMYEON TRADIȚIONAL DE BUSAN
Apropo, nu e dubios?
De ce? Ce e dubios?
Am impresia că n-a mers bine interviul.
De ce? Ai vorbit cu ea?
Nu.
Dar a zis că o să-ți spună acasă.
Acum câteva zile, a zis că se mută acolo în curând.
Deci ce mai e de discutat?
Nu vrea să ne zică cum a mers.
Așa am făcut și eu când am picat examenul de funcționar.
Cred că n-a luat interviul.
Mai taci! O întrebăm când vine.
Imediat ajunge și o să aflăm.
Aruncă asta!
Plastic.
Astea-s cutii de metal.
Bună ziua, dnă!
Salut!
Pot să-mi întind rufele aici?
Desigur. E acoperișul dv.
Da.
Mulțumesc că te-ai ocupat de socrii mei.
Imediat ce-ți redeschizi cabinetul, o să-mi fac și eu ceva.
Nu, dnă. Nu aveți nevoie de nimic.
Nu minți!
Vorbesc serios.
Aveți trăsături perfect armonioase. Naturale și frumoase.
Chiar că știi să vorbești unei femei!
Dacă Ha-neul ar fi acasă, te-aș invita să mănânci niște fructe.
Dar, fiindcă nu e, probabil te-ai simți jenat.
A plecat undeva?
S-a dus la Hwabon ieri și nu s-a întors acasă de atunci.
Poate mai stă o noapte.
Oricum, hai să facem un grătar aici odată!
- Bine. - Poți pleca.
Hei, Ha-neul! Unde ești?
Eu? Sunt acasă.
Ești acasă?
E prea mult zgomot acolo.
E televizorul.
Înțeleg.
Șmecheră ce ești!
De ce nu te-ai dus acasă?
Mă doare!
Aici e acasă? Ia zi!
De ce nu te-ai dus acasă?
Am fost și am ieșit din nou afară.
Chiar așa?
Bine.
Grozav. Dă-i drumul!
Sigur, dă-i drumul!
Deci? Ai terminat?
Atunci, hai acasă!
Poftim?
Ce e? De ce te miri?
Păi…
Cred că mi-a plăcut să stau cu tine.
Sala de jocuri, karaoke, Go-Stop. Nu știam ce distractive sunt.
Și?
Și… mă gândesc să mă mai distrez înainte să mă întorc acasă.
Hei! Vrei să mergem undeva?
Locul ăsta nu s-a schimbat deloc.
Mai știi? Ne întreceam pe aleea asta ca să ajungem primii.
Cum aș putea să uit?
Hai să vizităm clasa noastră!
Clasa noastră? Avem voie?
Cui îi pasă? Plecăm imediat dacă suntem prinși. Alergi repede.
- Doamne! - Haide!
Te întrec!
Nu se poate!
Și tu te simți nostalgică?
Da.
Ăsta era locul meu!
Iar ăsta, al meu.
Mereu învățam așa.
Nu vorbi prostii! Mereu erai așa.
„Trebuie să învăț! Să fiu puternică!”
N-am fost niciodată așa.
Doamne!
- Jeong-woo. - Da?
Ce ai face dacă ai putea fi iarăși elev?
Nu știu.
Nu m-am gândit la asta.
Tu?
Mi-ar plăcea…
să dau bacul iar. Rezultatul n-a reflectat capacitatea mea.
Mereu m-am întrebat.
De ce ai dat greș?
Simularea a fost mai grea și ai reușit.
Am fost bolnavă în ziua aia.
Mă durea tot corpul.
După examen, am simțit că n-o să intru la facultatea visurilor mele.
UNIVERSITATEA HANGUK
ÎNCĂRCARE REZULTATE
REZULTATE LA UNIVERSITATEA DE MEDICINĂ HANGUK
NAM HA-NEUL - NUMELE NU E PE LISTĂ
Am fost complet devastată când am văzut rezultatul.
Toată lumea a avut așteptări mari de la mine.
Și mereu eram presată să mă ridic la înălțimea lor.
Iar presiunea
a continuat și ca adultă.
Înțeleg.
Ai sacrificat atâtea!
Copilăria, timpul petrecut cu prietenii,
relațiile, micile hobby-uri… Totul.
Ai renunțat la toate astea, normal că ai fost devastată.
Doamne!
La ce te gândești?
La nimic. Să mergem!
Acum te duci acasă?
Ai evitat intenționat.
Poftim?
N-ai știut cum să spui familiei că n-ai mai fost la interviu.
De-asta ai rămas afară?
Cum ți-ai dat seama?
Cred că, în sfârșit, te înțeleg.
Cred că ești prea dură cu tine.
Nu-ți face griji pentru ceilalți, ai grijă de tine în primul rând!
Trebuie să fii bine azi ca să apuci ziua de mâine.
M-ai întrebat ce aș vrea să fac dacă aș putea fi iarăși elev.
Da, te-am întrebat.
Dacă aș putea da timpul înapoi,
pentru că mi-e milă de tine cea de atunci,
te-aș lua în brațe.
Hei!
E cineva aici?
Doamne!
Ce se întâmplă?
E doar proteină, atunci de ce inima mea…
- „Proteină”? - Vai!
„Inimă”?
Ce, proteina face bine la inimă?
Nu la asta mă refeream.
Te-ai întors? Cum a mers interviul?
Vedeți voi…
Nu mă duc la Hwabon.
De ce? L-ai picat?
Da, interviul n-a mers bine.
Și încă nu sunt pregătită.
Vreau să mă mai odihnesc. Pot?
Desigur!
Oricum nu voiam să mergi acolo.
Nici eu. Cine îmi mai dă bani dacă pleci?
Angajează-te la Seul! E plin de spitale.
Bine. Mă duc în camera mea.
Bine.
Ce? A fost mai ușor decât am crezut.
Nu trebuia să rămân pe-afară.
Erau treji și mă așteptau.
Poftim? Deci cum a mers?
Le-am spus adevărul.
Bravo! Ai fost deșteaptă și m-ai înțeles imediat.
Noapte bună!
Și ție.
KYEONG-MIN
Salut! Care-i treaba?
Salut, Jeong-woo! Ești ocupat mâine?
- Mâine? - Am ceva să-ți spun.
Ne vedem la cafeneaua de lângă spital. Pa!
Salut!
Ce-i asta?
O cameră ascunsă, din clinica ta.
Cum adică?
Am fost acolo acum două zile să iau niște acte.
Atunci am găsit-o.
Cine ar face asta?
UN VIITOR PLIN DE SPERANȚĂ ALĂTURI DE OAMENI!
Camerele erau peste tot.
Îmi supravegheau fiecare mișcare.
Cine ar face așa ceva?
Ați găsit vreo amprentă?
O să cerem NFS-ului să le analizeze imediat.
Vă rog să-mi verificați clinica, în caz că nu le-am găsit pe toate.
În regulă.
Nu-mi vine să cred!
De fapt, mă bucur că s-a întâmplat.
Mă simțeam descurajat când nu puteam face nimic.
Dar acum există ceva de anchetat.
O să interogheze toți angajații.
Sigur vor afla ceva.
Deci crezi că aceste camere au legătură cu incidentul?
Așa presupun.
Apropo,
de ce ai așteptat până acum să-mi spui despre cameră?
Am fost la tine acasă ieri, dar tocmai plecaseși.
Nu, nu ieri.
De ce nu mi-ai zis imediat ce ai găsit camera?
Păi…
Nu m-am gândit că ar putea avea legătură cu incidentul.
Am crezut că era doar o farsă.
De-asta nu m-am grăbit să-ți spun.
În orice caz, dacă nu erai tu, n-aș fi aflat. Deci, mersi.
- Pentru nimic. - Da.
- Ar trebui s-o suni pe Ha-neul. - Poftim?
I-ai distrus interviul, fără să vrei.
Merită niște scuze.
Jeong-woo!
O placi?
O placi? Pentru că așa pare.
Nu prea știu.
Și nu înțeleg de ce-ar trebui să-ți spun ție.
Într-adevăr. Nu trebuie.
Dar aș fi dezamăgit dacă simți ceva pentru ea.
N-ar trebui să fii fericit acum.
HALAL VIAȚA MEA BERE LA HALBĂ
Ia spune! Cum a fost la Hwabon?
Păi… Am mers pe bicicletă.
Pe bicicletă?
Am și mâncat.
Ați mâncat.
Și am băut niște bere.
Deci ați făcut-o.
Doamne! Ce să facem?
Recunoaște! De ce ești așa mirată?
Nu fi ridicolă! Ce să recunosc?
- Ți-am zis că suntem prieteni. - Pe bune?
Ești sigură că n-ai simți nimic
dacă ați petrece noaptea la hotel?
- Ce e? - Ce?
Ați fost la hotel?
Ați fost împreună noaptea?
Nu! Ne-am întors cu ultimul tren.
Ce nebună ești!
Nu contează dacă ați petrecut noaptea sau v-ați întors cu ultimul tren.
E clar că are sentimente pentru tine.
- Nu e adevărat. - Ba da.
Bărbații nu-și investesc timpul și atenția pentru cineva de care nu sunt interesați.
Dar, având în vedere situația lui, nu știu dacă să mă bucur.
Oricum, sunt convinsă că te place.
- Înțelegi ce spun? - În fine!
Doamne!
Ce enervantă ești!
Ha-neul!
Spune-mi! Unde v-ați dus?
Hei!
MILMYEON TRADIȚIONAL DE BUSAN
Sinceră să fiu,
eram curioasă.
De ce a venit după mine?
Ai putea…
să stai cu mine în seara asta?
Ce a vrut să spună cu asta?
Te-aș lua în brațe
pentru că mi-e milă de tine.
De ce oare cuvintele lui mă răscolesc?
Jeong-woo!
Ha-neul.
Ce e?
Vreau să te întreb ceva.
Respiră! Aștept.
Tu…
De ce ești așa grijuliu?
Poftim?
În liceu, erai foarte copilăros și rău.
Deci, de ce m-ai dus la sala de jocuri, la Sokcho și la fosta noastră școală?
De ce-ți pasă de mine?
De ce m-ai apucat…
brusc de mână?
De ce mi-ai spus să rămân?
De ce ai venit la Hwabon?
Ții la mine, nu-i așa?
E adevărat,
nu-i așa?
Sincer să fiu…
N-ar trebui să fii fericit acum.
Sincer să fii, ce?
Sincer să fiu…
nu simt nimic pentru tine.
Am fost amabil doar ca prieten.
Scuze dacă te-am derutat.
O să am mai multă grijă.
Vedeți voi…
Eu…
Am auzit tot…
Ba nu.
Mâncați carne de porc.
De ce mâncați carne sus? De ce?
Mereu mâncăm grătar sus.
Chiar și așa!
Acum locuiește cineva acolo.
Atunci, de ce…
Vezi tu…
Jeong-woo acceptase să mănânce cu noi.
De-asta eram sus.
E nasol.
Am văzut cum a fost respinsă. Ce facem?
Cum adică?
Termină cu invențiile!
N-a fost respinsă.
Ea nu și-a exprimat sentimentele.
A zis că el a dus-o la Sokcho
și a apucat-o de mână.
Ea doar l-a întrebat de ce a făcut asta.
Nu e doar atât.
A întrebat pentru că îl place.
Eu mi-am dat seama.
E îndrăgostită de el până peste cap.
E adevărat că a fost respinsă.
Ai dreptate. A fost respinsă brutal.
S-a terminat tot.
Pun pariu că plânge acum.
Vă înșelați!
N-a fost respinsă!
Fir-ar să fie!
Nu-mi vine să cred ce a făcut el!
De ce s-a purtat frumos cu ea și s-a dus la Hwabon dacă n-o place?
Stai așa!
Au petrecut încă o noapte împreună?
N-au fost la Sokcho data trecută?
Au petrecut încă o noapte împreună.
Am luat două camere. Două!
Și nu simt nimic pentru el.
L-am întrebat din pură plictiseală.
Deci vedeți-vă de treaba voastră!
- Bine. - Bine.
Sunt atât de rușinată!
Nu e bine.
E greșit.
Ce fac?
Bună ziua!
Spuneați că doriți să facem grătar odată.
Ce de praf e acolo!
- E mult praf. - Da, așa e.
Și acolo e mult praf!
O să plec, atunci.
Și acolo e mult praf!
Aoleu! Bine, plec!
Vai de mine!
Am rămas fără ingrediente, nu poți mânca.
Mă duc la bibliotecă.
Noi am închis.
ÎNCHIS
FERMA HAEBYEOL MAGAZIN LEGUME
Înțeleg. A rămas fără ingrediente.
- Bună ziua! - Bună ziua!
Oare ce să iau?
ȘUNCĂ TON MAIONEZĂ
Ce noroc pe mine!
Oare să mă mut?
Stai!
Cred că a fost o nebunie ieri. Ba nu, cu siguranță a fost.
După cum știi, sunt dusă cu capul în ultima vreme.
Nu gândesc limpede, deci…
În fine, nu mă înțelege greșit!
Pa!
Sper să nu fie stânjenitor între noi.
Sigur că nu. N-o să se întâmple asta.
Pa!
Cum pot să-i prind pe ăștia?
Ce-i asta?
Pleacă!
- Mă scuzați! - E un gândac!
- Stați așa! - E un gândac!
Stați nemișcată!
Sunteți bun la prins insecte.
Mulțumesc.
LEE HONG-RAN CLINICA HOPE
„Lee Hong-ran”?
Mă cunoașteți?
Ce m-a apucat?
Am delirat și am făcut situația ciudată.
Da. Nu-l pot evita la nesfârșit.
O să-l salut ca de obicei data viitoare.
Bine. Pot s-o fac.
Pot…
Nu, nu pot.
Vai, am întârziat!
Auzi, Ha-neul?
De ce nu te ții de cuvânt? Ai zis că n-o să fie stânjenitor.
Păi…
Vreau să mă port ca și cum totul e bine, dar nu pot să nu mă simt umilită.
Nu am prea mulți prieteni, așa că nu știu unde e limita.
Nu știu să disting prietenia de iubire.
Sunt rușinată că te-am înțeles greșit și m-am făcut de râs.
Ha-neul.
Motivul pentru care
nu pot fi complet deschis acum…
e că nu am niciun drept să fac asta.
N-are de ce să-ți fie rușine.
Faceți loc! E o urgență!
Pardon! Lăsați-ne să trecem!
A căzut pe scări.
S-a lovit la cap rău de tot. Vai, nu!
Sper să fie bine.
Deocamdată e prea devreme să vedem îmbunătățiri.
Ai nevoie de timp să te vindeci, așa că hai s-o luăm ușurel!
Te descurci grozav până acum.
Bine.
Da.
Există schimbări în viața ta după acel incident cu camionul?
De exemplu, să retrăiești accidentul în vis.
Sau să te simți zilnic în alertă, tensionată.
Nu am astfel de simptome.
Ce ușurare!
Sindromul de stres după un accident major e destul de comun.
Cum ar fi un accident rutier, o cădere.
Sunt sigur că știi acest lucru ca doctor,
dar un accident medical ar putea…
- Accident medical? - Da.
Mulți doctori implicați în accidente medicale dezvoltă sindrom post-traumatic.
Respiră greu și pălesc când intră într-o sală de operație.
Le tremură mâinile când țin instrumente medicale
sau nu suportă să vadă sânge.
Sunt blocați în trecut.
Înțeleg.
Motivul pentru care nu pot fi complet deschis acum…
e că nu am niciun drept să fac asta.
Am coșmaruri din când în când.
În acele vise,
fac tot ce pot să salvez pacienta.
Dar ea moare
de fiecare dată.
Mă întorc la acel incident în fiecare noapte.
Mă învinovățesc și mă acuz că n-am putut salva pacienta.
N-ar trebui să fii fericit acum.
Cuvintele lui au răsunat cu atât mai mult…
cu cât simțeam același lucru înăuntrul meu.
Așa că…
HWABON
Pot eu oare să consolez pe cineva?
E posibil ca eu…
să-mi fac griji pentru altcineva?
Cum aș putea eu…
Ha-neul, ce s-a întâmplat?
Ce e?
Cred că a fost foarte dureros.
E-n regulă.
O să fie bine.
I-am simțit durerea…
ca și cum ar fi fost a mea.
I-am simțit tristețea…
învăluindu-ne pe amândoi.
Ha-neul.
N-am dreptul să fiu fericit.
Dar adineauri…
mi-ai lipsit.
DOCTOR SLUMP
Rămân puternic numai datorită ție.
E mai intens decât simpla prietenie.
Încă nu știu dacă simt ceva pentru tine.
Ești ca un medicament pe rețetă.
Zău? Și crezi că o să-mi faci inima să bată mai repede?
Am căutat în toată clinica dv., dar n-am găsit alte camere.
Jeong-woo. Ce mai faci?
Fratele meu a zis că a văzut cine te-a urmărit pe acoperiș.
Cine ești? De ce mă urmărești?
Subtitrarea: Iulia Rolle