DOKTOŘI NA DNĚ
Mimochodem, budeš dál bydlet v tom bytě u kliniky?
- Ne, ode dneška se stěhuju zpátky. - Vážně?
Tak tě budu moct častěji vídat.
Vlastně.
- Dej mi mobil. - Svůj?
- Jo. - Proč?
Proč asi? Změním si tam jméno.
JO ČONG-WU
PŘÍTEL – ULOŽIT
Tady máš.
Teď mi dej svůj.
Proč? Taky si změníš jméno?
Jo, změním.
A smažu čísla všech dalších žen.
Posluž si.
Moc jich tam není, ale klidně smaž všechny.
Dneska se jenom přejmenuju.
Tak. Končíme.
To ne.
Už tuhle větu nikdy neříkej.
- Proč ne? - Tak ses se mnou rozešla.
Touhle větou.
Ta slova mě traumatizují. Už je neříkej.
Nekaz tenhle krásný den.
To nestačí. Jsem rozrušený.
Chci napsaný slib, že to příštích 100 let neřekneš.
Zítra to potvrdíme u notáře. Uleví mi jenom právní ochrana.
Fajn. Už to nikdy neřeknu.
Opravdu?
Slib mi to.
Slibuju.
Slíbilas, že spolu budeme navždy.
Tak jo.
Abys věděl,
jsi vážně hezký.
A víš ty co?
Jsi nádherná. Nejhezčí doktorka, co znám.
A ty jsi nejhezčí muž, jakého jsem kdy potkala.
A ty jsi nejhezčí člověk, co jsem kdy viděl a kdy uvidím.
Ty jsi…
Nechte těch nesmyslů!
Nemluvil o nás, že ne?
Pochybuju. Neříkali jsme nic špatného.
Jo.
- Pojďme. - Jdeme.
O čem jsme to mluvili?
Říkals, že jsem nejhezčí člověk, cos kdy viděl a uvidíš.
To je pravda.
Ale kdysi jsi říkával, že jsem nesnesitelná
a měla jsem zůstat v Pusanu.
To jsem musel být blázen.
Ale chovala ses tehdy malinko nesnesitelně.
Vždycky ses mi ale líbila.
- Vážně? - Ano.
Taky ses mi líbil.
Choval ses hrozně, ale přišel jsi mi hezký.
Aha.
Tak to ti tuhle tvářičku věnuju.
- Vážně? - Jo, ať se vynadíváš.
Někdo nás uvidí!
Jsi rozkošná.
Jsi rozkošná, i když se stydíš.
Ty jsi rozkošnější.
Ty jsi nejroztomilejší člověk, co znám.
Ty jsi nejrozkošnější na světě.
Ne, ty jsi nejrozkošnější a nejhezčí.
Ty jsi rozkošná a sexy.
Sexy?
Jsem doma.
- Ahoj. - Ahoj.
Co to je? Pijete pivo beze mě?
Proč jste nenapsali? Víte, že ho mám ráda.
Jste zlí.
Ťukneme si?
Cože? Jsme snad na firemní večeři?
Chceš říct přípitek?
Proč ne?
Přeju vám všem do budoucna hodně zdraví a štěstí.
A připijme si na tenhle krásný večer.
Máš nějaké dobré zprávy?
Dobré zprávy? Ne.
Na to vypadáš nějak moc šťastně.
Opravdu?
Štěstí se přeceňuje.
Máte pocit, že jste šťastní, a pak najednou nic.
PŘÍTEL
Jdu do pokoje.
Dobrou!
Nezačala chodit do nějaké sekty?
Nebo nevyhrála v loterii?
Ne.
Ani jedno. Myslím, že má…
bipolární poruchu.
To je, když jste šťastní a pak zas v depresi.
Poslední dobou měla deprese. A teď je zas šťastná?
Jsem si jistý.
Že jo? Má bipolární poruchu.
Ahoj, Čong-wu.
Jo, dorazila jsem dobře.
Proč se ptáš? Viděls mě vcházet do domu.
Jsem prostě zvědavý.
A zajímá mě spousta věcí, jen abys věděla.
Třeba v kolik chodíš spát, kolik sklenic vody vypiješ
a jakou zmrzlinu máš ráda. A v kornoutku, nebo v kelímku?
To si budeme povídat celou noc?
Můžeme ukojit svou zvědavost.
Zvládneš to?
V noci se mi vždycky dobře učilo.
Kolik hodin běžně spíš?
Asi pět.
- Já taky. - Vážně?
Ani jeden toho moc nenaspíme.
Máš pravdu.
Možná je to nedostatkem spánku,
ale nesnáším, když na mě lidi mluví, když chci jít spát.
Já taky. A nesnáším, když na mě mluví, když jsem naštvaný.
Já taky.
Potřebuju se nejdřív uklidnit.
Chápu.
Ještě něco?
Jedna věc by mě moc zajímala.
Jaké je být zase spolu?
No…
- Je to ještě lepší. - Lepší?
Jo.
Když jsme spolu chodili poprvé…
Jak to říct?
Nevěděla jsem, jestli jsem na chození připravená,
s tím vším, co jsem tehdy prožívala.
Ale rozhodla jsem se tomu postavit a chci se posunout dál.
Vnímám teď všechno jinak,
cítím se uvolněněji a šťastněji.
To jsem rád.
Chybíš mi.
Nepřijdeš nahoru?
Jako teď?
Jo. Dáme si noční svačinku.
Co třeba smažené kuře? Nebo ramyun?
Ramyun zní skvěle.
Máma včera udělala cibulkové kimči.
- Mám ho vzít? - Ty bláho.
Cibulkové kimči a ramyun jsou parádní kombinace.
Tak jo. Postav vodu.
- Budu tam, než se uvaří. - Jasně.
Netušila jsem,
že se mi někdy rozbuší srdce
z ramyunu a kimči.
I ty největší drobnosti jsou úžasné, když jste zamilovaní.
Ty jsi ještě vzhůru? Co děláš s tím kimči?
Měla jsem na něho chuť.
Proč si k němu nedáš rýži?
Takhle je to super.
Zajdu si přečíst pár článků. Běž spát, mami.
Ty si u čtení článků dáváš kimči?
To je divné.
Bože, ani po sobě neuklidila.
Propána.
To bylo o fous.
Bála jsem se, že mě načapá.
Dobře ses vyplížila.
- Tak jo. - Vypadá to skvěle.
V tuhle dobu jsem ho ještě neměla.
Mimochodem, asi bude lepší,
když budeme svůj vztah tajit, ne?
No…
V práci určitě.
Nevím, kdy tam skončím. Nemá smysl jim nic říkat.
A kolegům by to nebylo příjemné,
tak radši mlčme.
A co tady?
Chápeš…
Teď už budeš chodit do práce.
Budou zvědaví, kam jdeš.
Když jim řekneš, že mi pomáháš, bude je to zajímat o to víc.
Řeknu jim pravdu, že spolu chodíme.
Určitě?
Jasně. Proč ne?
S tím kimči ses sem vyplížila.
Myslel jsem, že to chceš tajit.
Seběhlo se to všechno najednou.
Měla bych jim to říct.
Budou rádi.
Líbíš se jim. Hlavně mámě.
Opravdu?
Co to je?
Moje tchyně vaří…
Tvá máma vaří nejlíp na světě.
Je to výborné.
Ty trubko.
- Jez. - Tak jo.
Ramyun a cibulkové kimči je super kombinace.
Je to výborné.
Je ti zima. Chtěl jsem jenom vyvětrat. Mám zavřít okno?
Ne, aspoň mě to probralo. Už jsem byla ospalá.
Jsi unavená?
Tak si lehni.
Co to děláš?
Proč na to klepeš? Ukazuješ, jak máš tvrdou postel?
Ty víš, že proto to není.
Pojď ke mně.
Přestaň mi říkat, ať si lehnu.
Za půl hodiny můžeš domů.
Tak fajn.
Jenom 30 minut, ano?
Dobře.
Co?
Včera byly u dveří složenky. Kam se poděly?
Propána. Musel přijet Čong-wu!
Nechal si otevřené okno. Vždyť se nachladí.
Dobrý den, paní Kongová. Tedy dobré ráno. Jak se máte?
Dobře. Nechtěla…
Nechtěla jsem nakukovat.
Chtěla jsem jenom zavřít to okno.
Vysvětlím vám to. Víte…
Tahle dáma je…
Co je?
Dobrá, já už půjdu.
Na shledanou.
Ne, nechoďte…
- Už je pryč? - Je po nás.
Čong-wu, zatím jim nic neřekneme.
Co?
Včera jsi říkala něco jiného.
Chtěla jsem jí to říct.
Jenom jsme tady spali. Vedle sebe.
Ale když nás tu tak viděla, mohla by to špatně pochopit.
Bude si myslet, že jsme dělali něco víc. A začne šťourat.
Fuj, to bych nesnesla. Zatím jí to neřekneme.
Ale co moje pověst?
Ví, že se máme rádi.
A teď si bude myslet, že jsem tu měl jinou.
Co moje dobré jméno? Tohle přece nejde.
Co když mě začne nesnášet?
To je…
- Dojde jí, že to bylo nedorozumění. - Cože?
Přijdeme pozdě. Probereme to na klinice. Pa.
Určitě to pochopí? Já tomu nevěřím.
Vezmu si vodu.
Jako že jsem si ji koupila po běhu.
Ahoj.
Ha-nul, já se bojím.
Ha-nul.
Ne!
To je zlé znamení.
Panebože.
Co se děje? Proč tu tak vyvádíš? Zrušili ti dopolední telenovelu?
Jsem z toho na větvi.
Šla jsem na střechu pro salát.
Čong-wu se vrátil.
Ale nebyl sám. Byla s ním nějaká holka.
Holka? Jaká?
Jak to mám vědět?
Měl otevřené okno. Chtěla jsem ho zavřít.
A viděla ho, jak ji hladí v posteli!
Byla hezká?
Jak to mám vědět?
Byla celá zakrytá dekou!
- Třeba to byla Ha-nul. - Co?
Nevidělas jí do tváře. Mohla to být ona.
Jsem doma.
Kdes byla?
Probudila jsem se brzy. Šla jsem si zaběhat.
Mám hlad. Pojďme se najíst, mami.
Dobrá.
- Co? - Je mi vedro.
Vážně si musela být zaběhat.
Takže má Čong-wu nějakou jinou?
Do háje! Ten parchant!
- Proto člověk nemá být na nikoho milý. - Mami.
Čong-wu není jen tak někdo.
Známe ho docela dobře.
No a? Důležité je, že ji podvedl.
Uvařím ho zaživa.
A Ha-nul je přitom úplně mimo.
Má bipolární poruchu a při čtení článků
jí cibulkové kimči.
Co já mu jenom provedu?
- Uškvařím ho! - Ale ne.
To je jedno.
Dobrý den.
Dobrý. Jdete asi do práce, co?
- Ano. - Máte dokonce i kravatu.
Tu mám, protože klinika chce na web nahrát moji fotku.
Nemám jinou možnost.
- Já taky nic neříkám. - Aha.
Jsem vážně ráda, že se vám daří.
Ale ne. Máte tu kravatu nakřivo.
- Vážně? - Ano.
Mně přijde dobrá.
Paní Kongová! Nechte toho!
Máte to celé zaprášené.
O tom vážně pochybuju.
Loktem ne! Počkejte!
Ha…
Promiň.
A teď běžte.
TRADIČNÍ PUSANSKÝ MILMJON
Na shledanou.
- Nebyla to zábava, Čin-wu? - Jo.
Muselo být náročné
obstarat ho při práci.
- Panečku. - Tys to měla horší.
Starala ses o tetičku.
Užij si cestu, Čin-wu.
Neposkakuj a neodepínej si pás. Nezlob.
Nejsem malý.
Jasně.
Tady máš dárek.
Dárek? Copak to je?
Pro pana Bina.
Jako poděkování, že mi chytil ty mravence.
Opravdu?
Bude mít radost.
Tohle je on.
- Tohle? - Jo.
Přijde pozdě do školky.
Musíme jet. Tak šup.
Jdeme.
Uvidíme se o víkendu.
- Papa. - Pa.
Nechoď s námi.
- Ahoj. - Pa.
Tak pojď.
Cos mi chtěla dát tak brzo ráno?
To je od Čin-wua.
- Dárek. - Dárek?
Co je to?
Nakreslil mravence, sebe a tebe.
Aha.
- Takže tohle je mravenec. - Ne, ty.
Aha.
Moc hezký obrázek.
Jo.
A cestou jsem ti koupila makronky.
Tos nemusela.
Mám radši sodžu. Mohlas mě pak na něj pozvat.
- Bože. - Proboha.
Proč bych s tebou měla pít?
- To je pro tvou dceru. - Pro Un-čong?
Víš, cos říkal posledně?
Že nemá ráda pečivo, co nosíš domů.
Dnešní děti jsou pořád na síti. Mají rády hezké a trendy jídlo.
Rády postujou fotky.
Tak se příště podívej na net a kup jí něco lákavého a trendy.
Tak jo.
KLINIKA PLASTICKÉ CHIRURGIE LA BEAUTE
Chceš kafe? Nezajdeme si na něj dolů?
Pane doktore, můžeme vás teď vyfotit na web?
Jistě.
Vyfotíme vás u loga kliniky.
Hned přijdu.
Kafe si dáme někdy jindy.
Dobře. Tak…
hodně štěstí při focení.
Ahoj.
Mami, nechci tě šokovat.
Ta žena, cos ráno viděla, jsem byla já.
Ne.
Ještě jednou.
Musím ti něco říct.
Zase chodím s Čong-wuem.
Pane doktore, jste krasavec!
Vypadáte jako celebrita!
To není možné, jak vám to sluší.
Začnete zas přispívat na NeoTube, ať všichni ví, jak jste hezký?
Já si dám odběr a budu vás lajkovat.
- Nejsem připravený. - Minutku.
S trochou make-upu to bude ještě lepší.
- I když i teď vypadáte dobře. - To ne.
Ale no tak. Na fotce musíte vypadat dobře.
Mimochodem, máte přítelkyni?
- Prosím? - Jsem jenom zvědavá.
Nemáte přítelkyni?
Přítelkyni?
A kolegům by to nebylo příjemné,
tak radši mlčme.
Bože, to ne.
Přítelkyni? To je směšné.
Takže jste taky singl.
Samozřejmě. Nemám přítelkyni.
A jaký je váš typ?
Můj typ?
No…
Musí mít dlouhé vlasy, velké oči a musí jí na mně
záležet víc než mně na ní.
Ty jo, jsem tu poprvé, ale jídlo je výborné a příjemně ostré.
Vezmu sem za měsíc dceru na její narozeniny.
To se jí líbit nebude.
Dnešní děcka mají radši pizzu a těstoviny.
Pravda.
A postují fotky svého jídla.
Paní Wu, příští týden mám pro vás někoho na konzultaci.
Kamarádka mé tety chce upravit víčka
a povislé líce. Dejte jí slevu.
Jistě, pane.
Určitě po vás každý chce slevu.
Ani mi nemluvte.
Moc nepřeháním, když řeknu, že se mě denně
někdo ptá na slevu a na to, co všechno potřebuje.
Ptají se, co všechno potřebují?
V jednom kuse.
Když se stanete plastickým chirurgem,
vaši příbuzní, spolužáci a dokonce i učitelé
chtějí vědět, co potřebují vyspravit.
Ale musíte být opatrní.
Můžou pak mít pocit, že je posuzujete, a urazí se.
Takže mi můžete říct, co potřebuju vylepšit?
Ale no tak.
Vážně tu budeme řešit práci?
Tohle je výhoda práce na klinice.
Chci si nechat udělat víčka.
Co myslíte?
Jste krásná, jak jste.
Ale pokud si je necháte udělat,
můžete být možná ještě o malinko krásnější.
Co říkáš?
Podle mě to není třeba.
A co já?
Co říkáte na botox do koutků?
Pokud byste se pro něho rozhodla,
vypadala byste o ždibeček mladší.
- Podle mě ho nepotřebuje. - Vážně?
Doktorko Namová, vy jste dokonalá. Ale neškodily by výplně…
No…
Přirozená vypadáte skvěle.
Ne, určitě by jí neškodily.
Když si nechá vyplnit čelo…
Ta omeleta je úžasná.
Doktore Jo.
Ten kousek je můj.
Rozkrojili ji na osm dílů a u stolu sedíme čtyři.
Takže každý má dva kousky.
Vy už jste svoje snědl. Tenhle je můj.
Omlouvám se.
Nebudeme se hádat o jídlo.
Můžete nám prosím přinést…
další rolovanou omeletu?
Jistě!
Pane doktore, měl jste si dát tuhle…
Ale no tak.
Co se děje?
Ty vážně nevíš?
Moc se omlouvám.
Je to nemoc z povolání.
To o těch výplních jsem řekl, protože by ti slušely.
Ale nepotřebuješ je.
Vážně ne. I když si je dává hodně lidí.
Chceš, ať je po tobě?
Tak nemoc z povolání? Já taky pracuju.
Mám tě uspat?
Tak děsivé věci neříkej.
Pořád se mračíš,
tak mě napadlo… je to roztomilé.
Ale když se vždycky tak tváříš, bylo mi trapně a vylítlo to ze mě.
To je fuk. Včera jsi tvrdil,
že jsem nejhezčí člověk, cos poznal a poznáš.
Jsem ze všech tvých vrtkavých slovíček zklamaná.
Ze všech? Udělal jsem ještě něco špatně?
Špatně ne, ale jsem zklamaná.
Včera ti nevadilo, že jsem ti z telefonu chtěla
smazat všechny ženy.
Tak jsem myslela, že jsi věrný.
Ale mezi kolegyněmi
ses dobře bavil. Dokonce tě líčily.
A co? Nemáš přítelkyni?
- Proč děláš, že jsi dostupný? - Co to povídáš?
Tohle není fér. Tys chtěla, ať to tajíme.
Měls tajit to, že chodíš se mnou.
Neměls tvrdit, že nikoho nemáš.
Mohls říct, že máš holku. Ranilo mě to.
Já byl taky raněný.
Pamatuješ, jak mě tvoje máma škrtila?
A navíc
jsi ignorovala, když mě bila.
Myslel jsem, že něco řekneš.
Dost mě to ranilo.
Neměla jsem na vybranou.
Viděla nás se objímat v posteli.
Jak jsem jí to mohla říct?
Chtěla jsem to tajit jenom pár dní.
- To je tak nepochopitelné? - Tak jsem to nemyslel.
Ale ranilo mě to. Copak to nechápeš?
Zraňuje tě, že to nechápu?
Nechápeš, že jsem…
Jaký jsi typ MBTI?
Co je to za otázku?
Tak jdete, lidi?
Jo, už jdeme.
Jsem myslitel.
- Ty odcházíš? - Nemám?
Prostě jenom tak odejdeš?
Co bych měla dělat?
Ahoj.
Ale…
Počkej.
Ach jo.
Co? Proč za mnou šel?
Pokud chceš něco říct, tak mluv.
Kde je ten autobus?
Proboha.
Mám něco říct první?
Jasně. Stejně to nebyla velká hádka.
Ne!
Dobrý.
Ne, nechtěl jsem…
Myslela jsem, že se chce usmířit. Jak mě mohl takhle předběhnout?
Je stejně soutěživý jako kdysi.
Co to je?
Měli bychom tam chodit na rande a místo toho…
Jsi doma. Kdes byla? Vždyť nemáš práci.
A ty?
Koupil jsem věci na polévku z řas.
Máma má zítra narozky.
Ale to ne. Neříkej, žes zapomněla.
No teda. Helemese.
Na co jí je mít dceru doktorku,
když na její narozeniny pamatuju já?
Co je to?
„Sky Lounge?“
Takže jsi nezapomněla.
- Co? - Jo. Pamatováka máš odjakživa.
Bezva, super nápad.
Jiné dcery šly s mámou nakupovat a na dobré jídlo.
Ale tys na to měla příliš práce.
Zarezervovalas místo? Jestli ne, tak rychle.
Tři lidi, včetně mě. Ne, čtyři. I se strejdou.
Tak dělej.
Dobře, zavolám tam.
Ha-nul.
Omlouvám se za dnešek.
Řekl jsem, že potřebuješ výplně.
Chtěl jsem sníst poslední kousek omelety.
A dokonce jsem řekl, že jsem singl. Omlouvám se.
Nejsem schopná být zároveň dcera a přítelkyně.
Ale to v autobuse sis vyložila špatně.
Ztratil jsem rovnováhu a padal jsem.
Co to dělám?
Píšu omluvný dopis jako malý kluk. No tak.
Bože.
Ha-nul, můžu tě před spaním aspoň vidět?
Chybíš mi.
Když jsem naštvaná, potřebuju se nejdřív uklidnit.
Suk-džo, proč mi voláš tak brzo?
Ale, narozeniny nejsou zas tak důležité.
Prostě jsem jenom o rok starší.
Ale díky, že sis vzpomněla.
Jasně.
Ha-nul je pořád bez práce?
Bože můj. Měla se na tom rande chovat líp.
Takhle nemá ani práci, ani chlapa.
Panenko skákavá, je mi líto, že se i o narozeninách
musíš pořád trápit.
Měj se!
Její táta…
Cože? To mi zase zavěsila?
Do háje. Chtěla mi popřát, nebo mě vytočit?
Hrůza, takhle začít den.
Ha-nul potká někoho mnohem lepšího než tamtoho nýmanda.
A než tohohle taky.
Vzbudila jsem se brzy. Šla jsem si zaběhat.
Tu vodu mají v každém obchodě.
Takhle je to super.
Zajdu si přečíst pár článků. Běž spát, mami.
To přece není možné.
Takže ta žena včera
byla Ha-nul?
Zdravím, Čong-wu.
Dobrý den.
- Do práce? - Ano.
Tak na viděnou.
Co to? Čong-wu!
Počkejte, Čong-wu!
Okamžitě stůjte!
Madam.
Počkejte.
Propána, vidím tady prach.
Čong-wu.
Mám vás vážně ráda.
- Co prosím? - Od samého začátku.
Vím, že jste to včera tajil
a neřekl mi pravdu kvůli Ha-nul.
O to vás mám radši.
Můžete být jejím přítelem.
Jak to myslíte?
Ta žena včera v posteli, to byla Ha-nul, že?
Ne, nebyla. To byl někdo jiný.
PŘÍTELKYNĚ
Zvedněte to.
Ahoj.
Šels do práce?
Chystám se.
Aha. Chápu.
Měj se hezky.
Můžeme se večer vidět?
Jasně.
Zavolám ti později.
To musela být vaše přítelkyně.
To číslo mi ale bylo povědomé.
Poslední čtyři čísla byla 0402.
Paní Kongová.
Přísahám, že se tu noc nic nestalo.
Na tom mi vůbec nezáleží.
Musí se přede mnou stydět.
Budu dělat, že nic nevím. Vy doufám taky.
Propána. Jak dlouho jste to chtěli tajit?
S váma je to tak komplikované.
- Čong-wu. - Ano?
Věděl jste, že mám dneska narozeniny?
Ne, nevěděl. Tak všechno nejlepší.
Uděláte mi k narozeninám laskavost?
Jakou?
To je nádhera. Taková fantazie, žes mě sem vzala.
Děkuju ti, Ha-nul.
Hej. Měla bys poděkovat mně.
Ona to jenom zarezervovala a zaplatila.
To já navrhl, ať sem jdeme.
Měla bys děkovat mně.
Mimochodem,
co to máš na sobě?
To jsem dostala, když jsem Sok-wonovi našla nevěstu.
Takže tak před 20 lety.
Čekal jsem to starší. Tak z 19. století.
Mám tě 19krát praštit?
Tak mi něco hezkého kup.
Mami.
Dobrý den. Máte rezervaci?
- Ano. - Na jméno Nam Ha-nul.
Pro tři.
- Tudy, prosím. - Ano.
Ty nemáš přízvuk?
Vždyť víš, že umím mluvit i se soulským přízvukem.
Před ženami a na takových nóbl místech
užívám soulský přízvuk.
„Užívám.“
Jako předkrm jablečný koláč a kuře na rozmarýnu.
Sladká jablečná chuť stimuluje apetit.
A můžete nám prosím přinést nějaké dobré šampaňské?
Dnes slavíme.
Jistě, přinesu něco, co se hodí ke steaku.
No teda.
Co to s tebou je? Zníš hrozně.
- Ani mi nemluv. - Zním hrozně?
Holky z Pusanu tvrdí, že zním chytře a mile.
Proto jsem oblíbený.
Na soulské holky mluvím po pusansku
a na pusanské holky po soulsku.
Jasně. Výborně.
Promiňte prosím. Čekáme ještě někoho.
Můžete nám přinést ještě jeden talíř a skleničku?
Jistě, hned to bude.
Jak to myslíš?
My někoho čekáme? Koho?
Koho asi? Přece strýčka.
Zavře dneska dřív?
Čong-wu, co tu děláš?
Pozvala mě tvoje matka.
Všechno nejlepší.
Díky, že jste přišel.
Co to má být?
Zapomnělas, že je nepřítel?
Měl v posteli ženskou!
To byla tvoje sestra.
To jako fakt?
Já jí to neřekl.
Je to tak. Chodíme spolu. Je to můj přítel.
Ty. Chovej se k němu slušně.
A ty ho taky nech být.
Pokud ho znovu zbiješ, nenechám to tak.
Posílej mu svoje chuťovky a dej mu slevu na úklid.
- Chovej se k němu hezky. - Jistě. Žádný problém.
- Nebudu chtít ani nájem. - To ne.
Kdo si nechá platit od rodiny?
Teď už jsi jeden z nás.
Čau, šváro. Chovej se k Ha-nul hezky.
Já čekal, že je bipolární, a ona byla šťastná.
Rozhodl ses skvěle.
Co to má být? Nějaký pokřik?
Jsme snad sportovní tým? Nepřehánějte to a sedněte si.
- Musíme si promluvit. - Co?
Tak jo.
Co se to tu děje?
Ráno jsem na ni narazil
a už všechno věděla.
Nechtěl jsem jí nic říkat. Kvůli tobě.
Ale právě jsi mi zavolala.
Aha. Proto jsi zněl tak divně.
Nezněl jsi moc vesele.
Myslela jsem, že se zlobíš.
Proč bych se zlobil? Byla to moje chyba.
Tak proč jsi mi nezavolal?
Chtěl jsem.
Mockrát jsem chtěl,
ale vzpomněl jsem si, že potřebuješ čas na uklidnění.
Hej.
To se týkalo jiných věcí.
Když jde o nás, chci se rychle usmířit.
Opravdu?
Bože. Co jsem to včera dělal?
Byl jsem smutný a nemohl jsem spát.
Tys nespal?
A ty?
Když se zlobím, spím.
To je skvělý návyk.
Omlouvám se.
Za ten včerejšek.
A za všechny hádky, co kdy budeme mít.
- Nevíš, o co se budeme hádat. - To je jedno.
Tvoje máma už čeká. Pojďme.
Díky, žes přišel.
Bál jsem se, že mě uvidíš nerada.
Takže děkuju.
Jo vlastně.
V tom autobusu to nebylo úmyslně.
Ztratil jsem rovnováhu a upadl.
Tys neviděla, že padám?
Fajn. Budu ti teda věřit.
Co? Ne, takhle to nechci.
- Je to fakt. - Kdysi jsem netušila,
jak bude randění náročné.
Cítím bolest, lítost a vděčnost
na úplně jiné úrovni.
Ty nejobyčejnější věci jsou teď tak úžasné.
- Na zdraví. - Bravo!
Do dna.
To se s šampaňským nedělá.
Neměl bys pít. Vracíš se do práce.
To nic. Neměl jsem žádné operace,
tak jsem si vzal volno.
Výborně.
- Chytrý kluk. - Děkuju.
Upijeme se k smrti.
- Ano, madam. - To je absurdní.
Hej, to je moc…
Chce mi nalít hodně.
Prosím, až po okraj.
- Tak jo. - Bože.
Pij s mírou. Ráno už operaci máš.
Ty znáš i jeho rozvrh. Jsi jím posedlá.
To nejsem. Vím to, protože ji děláme spolu.
Co děláte spolu?
Víte, musím vám říct,
že mu pomáhám na sále.
Omlouvám se, že jsem to neřekla dřív.
Není to nastálo.
Nechtěla jsem být pořád doma.
Pomáhám mu na krátkou dobu, než vymyslím, co dál.
Jste v pořádku?
Co? Čekalas, že se vrátí do nemocnice a bude profesorkou?
Jsi zklamaná?
Ne, nejsem. Jsem ráda, že zase pracuje.
Moje dcera mě vzala do nóbl podniku
a sedí tu se svým přítelem.
A má i práci.
To jsou opravdové narozeniny. Jsem v sedmém nebi.
To by ses měla smát, ne bulet.
No jo.
Napijeme se.
Kdo odtud vyjde střízlivý, je zrádce.
- Jistě, madam. - Cože?
Pomalu, nebo budeš namol.
Tady.
Je děsná!
Ještě vydržte!
Už jsme skoro tam!
Jsme tady!
Bože.
Propána.
Tady.
Jsem utahaná.
Co se děje?
- Máš za uchem kytku. - Cože?
Kdy mi ji tam strčila?
Netuším.
Panečku.
Kde jsi, Ha-nul?
Co to děláš?
Tak.
- Pojď. - Jdeme.
Chutná?
Jo. Ale kupovat mi něco takového ti není podobné.
No, jedna kolegyně…
Teda známá…
Kamarádka?
Kdo to byl?
Prostě ti je někdo posílá.
Chceš taky?
Třeba tuhle. Je čokoládová.
Panejo, jak víš, že mám rád čokoládu?
Díky.
- Dá se to. - Dobrá, že?
- Jo. - Konečně si rozumíme.
- Kupuj mi víc takových věcí. - Fajn.
Co to do ní vjelo? Usmála se na mě.
Hong-ran, díky za ty makronky.
Byla nadšená.
Tati, kámošky chtějí…
Co je to? Krev?
Proč máš moje prádlo? Ty úchyle.
Bin Un-čong, řekni mi pravdu.
Tebe někdo šikanuje? Bije tě někdo?
Co to meleš? To by mi teklo o dost víc krve.
Tak co to je? Proč mi to neřekneš?
Bože.
Řízla jsem se o kostici z podprsenky.
To se stává?
Mělas mi to říct.
Jak ti mám říkat o novou podprsenku? Je to trapné.
Počkej.
PODPRSENKY PRO PUBERŤAČKY
- Co ty tady? - Ahoj.
„Podprsenky pro puberťačky?“
Co?
To není pro mě.
To teda doufám.
Jo.
Ne, počkej.
Ne.
Je pro Un-čong.
Hledal jsem to kvůli ní.
Když už je podprsenka stará,
může se kostice prodřít.
Ach jo. Proč mi o tom neřekla?
Jsi její táta. V jejím věku jsou holky citlivé.
Dej jí kreditku, ať si koupí novou sama.
To jsem chtěl,
ale vyřítila se ven a zprávy nečte.
Znáš ten obchod s prádlem u kliniky?
- Ano. - Napadlo mě, že něco koupím tam.
Ale nevím co.
Mám jít s tebou?
To bys udělala?
Co tahle?
Může být.
Můžu vám pomoct?
Je to 100% bavlna? A pohlcuje pot?
Jistě.
Je bez kostic. Ideální pro mladé slečny.
Dejte mi tři sady v tělové barvě
a dvoje kalhotky pod uniformu.
Samozřejmě.
Jste starostliví rodiče.
Málo se vidí, aby dceři kupovali prádlo oba rodiče.
Můžu něco doporučit i vám?
Tohle je nový střih.
Nejsem jeho žena.
Nejsme svoji.
Koupila jsem jen pár. Ať si je vyzkouší.
Dobře, děkuji.
A zkus se trochu uvolnit, když s ní řešíš podobné věci.
Když se budeš chovat divně, bude jí o to trapněji.
Rozumím.
Díky, žes tam se mnou zašla,
a za všechny rady. Jsem ti vděčný.
Není zač. Taky jsi mi pomohl.
Měla bych jít.
Jistě.
Na viděnou.
Jémináčku.
Proč jsi je upustil?
Propána.
Díky za dnešek.
Máma dělá takovou ostudu.
Ne, nedělá. Mám ji rád.
Závidím ti tvoji rodinu.
Je na tobě vidět, že tě v dětství zbožňovali.
Je mi jasné, že tě ta láska a očekávání mohly svazovat.
Ale cítil jsem, že tvé rodině na tobě záleželo,
a to jsem ti často záviděl.
Naši takoví nejsou.
Proč ses mě vlastně na rodinu nikdy nezeptala?
- Cože? - Nikdy nepřišli na moje slyšení
a nikdy jsem ti o nich nic neřekl.
Nepřišlo ti to divné? Mě zarazilo, že ses na ně nezeptala.
Aha. Víš…
Už jsem tvou matku jednou potkala.
V maturitním ročníku před ošetřovnou.
Pane učiteli,
má jenom anémii.
Mdloby při studiu jsou běžné.
Proč jste si mě zavolal?
Nejenže se zhoršil, ale dokonce omdlel.
Jak je možné, že ani na střední není nejlepší?
Takže víš, jaká moje rodina je.
Muselo tě překvapit, jak se lišíme.
Nebyla jsem překvapená.
Napadlo mě, že musíš být osamělý.
Jací jsou tvoji rodiče?
Oba jsou kardiochirurgové.
Otec přednáší na univerzitě ve Spojených státech.
Nedávno se stal prvním asijským předsedou asociace kardiologů.
Matka na té škole dělá výzkum.
Jsou vážně úspěšní.
To ano.
Ale kvůli tomu
odjakživa chtějí, abych je následoval.
Byli absolutně proti,
když zjistili, že se hlásím na plastiku.
Nedokázali pochopit, proč se nechci připojit
k jejich výzkumu.
Vyčetli mi, že jdu jinou cestou
než tou jejich správnou.
Nedokázali to pochopit.
A jak jsi je přesvědčil?
Nepřesvědčil.
Dodneška mě nechápou.
Občas si to vyčítám.
Vždycky jsem plnil to, co chtěli,
takže mi bylo líto, že jsem je nenásledoval.
Ale nedávno
jsem si prošel dost těžkým obdobím.
Matka to zjistila a zavolala mi.
Myslel jsem, že si o mě dělá starost.
Hádej, co mi řekla.
Mám se postarat o to, aby se jich to nedotklo.
Když jsem to slyšel,
všechny moje výčitky zmizely.
Nejspíš mě nikdy nepochopí. Vždycky si budeme cizí.
- Musel jsi být vážně osamělý. - Byl jsem.
Ale naštěstí
jsem se naučil, jak tu samotu zaplnit.
Každý má něco,
čeho nikdy nemůže dosáhnout, ať se snaží sebevíc.
Myslel jsem, že pro mě je to rodičovská láska.
I když mi chyběla, měl jsem spoustu dalších věcí.
Snažil jsem se být za ně vděčný a soustředit se.
Zdánlivě mi to pomáhalo.
Takže jsi neměl nikoho, komu by ses svěřil? Jenom mě?
No…
Kjong-mina.
Poznal jsem ho před maturitou a byli jsme jako bratři.
Takže můžu za to…
Nemůžeš za to.
Není dobrý člověk. Podívej, co ti udělal.
Ale i tak.
Vlastně jsem někdy míval takový pocit.
Jako bych vnímal, že není dobrý člověk.
Občas mi na něm něco nesedělo.
„Ředitel Min Kjong-min.“
Ty bláho.
Profesore Mine… pardon.
Mám vám teď říkat „pane řediteli“?
To nechám na vás.
Posaďte se.
Máte tu nádherný výhled.
Že ano?
Mrzelo mě, že jste odešel tak záhy po jmenování.
Ale teď už to chápu. Kvůli tomuhle bych skončil taky.
Vy nemůžete skončit.
- Jste pilířem nemocnice. - Prosím vás.
Mimochodem, naše oddělení hledá nového dodavatele léků.
Jak víte, utrácíme za léčiva pěkné částky.
Bylo by mi líto dát
tuhle příležitost někomu, kdo mi není blízký.
Můžu to brát jako nabídku?
Víte, že vám laskavost vždycky oplácím.
Probereme to někdy brzy na golfu.
Chápete rychle.
Nezklamu vás.
Výborně. Jsme na jedné lodi.
Výsledky ukazují výrazné zlepšení. Jak se cítíte?
Snažila jsem se minulost uzavřít a posunout se dál.
Taky jsem si uvědomila, že mám lidi, kteří mě milují.
A začala jsem pracovat,
díky čemuž se cítím důležitá.
A proto je sebeúcta tak důležitá.
Sebeúcta je
taková věž z kamínků, které na sebe denně skládáte.
Zbortí se, když začnete pochybovat o jejím významu.
Věřte si
a skládejte ty kamínky dál.
A než se nadějete, budete mít dům, nebo i pevný hrad.
Myslím, že můžeme snížit dávkování.
Dobře.
Byla jsem stále silnější.
Doktorko, začnu s odběrem žeberní chrupavky.
Můžete podat svalové relaxanty?
Jistě. Podala jsem mu je před 30 minutami,
takže teď přidám 20 mg rocuronia.
Děkuji. Lokální anestezii.
Byla jsem taky hrdá na to, jak to zvládá Čong-wu.
Ahoj, Čong-wu.
Zajdeme si dneska do baru na whiskey?
Jasně.
Ráda,
ale mohl ses mě zeptat v ordinaci.
Lidi, co chodí s kolegy,
se přece setkávají na nouzovém schodišti.
Takže
jsem to taky chtěl zkusit.
Prosím tě.
Ty hlupáčku.
Haló?
Dneska? Ne, nemůžu.
Možná za dva měsíce?
Chtěli jsme věřit, že nás čeká nadějná budoucnost.
Doufali jsme, že náš život bude dobrý, i když třeba ne úchvatný.
Za tohle malé přání jsme se zoufale modlili.
Vždycky jsme pili pivo a sodžu, takže tahle whiskey je…
Moc silná?
Ne, je výborná.
Mimochodem, jak jsi onehdy říkal…
Zmínils, že ti Kjong-min občas přišel divný.
Řekneš mi o tom víc?
Jednou mi asi
dal něco do pití.
Cože?
Když mě vzali na medicínu,
poprvé mi koupil drink.
Skončil jsem tehdy na pohotovosti.
Asi jsem se opil.
Paní profesorko.
Měl vysokou hladinu alkoholu v krvi
a také stopy zolpidemu.
Zolpidemu?
Vím, že bral léky na nespavost.
Neměl tolik pít.
Proč jsi to dál neřešil?
Nebyl jsem si jistý, jestli to, co jsem viděl,
byla skutečnost, nebo ne.
A nedávalo mi to žádný smysl.
Kdyby mi chtěl ublížit, použil by něco silnějšího
než zolpidem.
S alkoholem je nebezpečný dost.
Sníží tvé kognitivní schopnosti a začneš blouznit.
Neovládáš své impulzy, můžeš udělat něco nebezpečného.
Ale co by z toho mohl získat?
Jak se choval potom?
Pořád stejně.
Byl přátelský
a podporoval mě, jako bratr.
Už nikdy se to neopakovalo,
tak jsem to nechal být.
Popravdě
jsem se chytal i té nejmenší naděje,
abych mu mohl věřit.
Protože jsi na něj spoléhal?
Ne.
Kvůli sobě.
Litoval bych se…
kdyby to vážně udělal.
Už jsem na tu věc zapomněl.
Ale po tom, co udělal tobě,
začínám věřit, že jsem to tehdy vážně viděl.
Děsí mě to.
Zdravím, profesore Kime. Tak o víkendu na golfu.
Dobrá.
A ohledně těch kreseb vaší dcery, které jste zmínil posledně…
Naše společnost je koupí všechny.
Potěšení je na mé straně. Moc se mi líbily.
Na viděnou o víkendu.
Zatím.
Vstupte.
Co tady děláte?
Měl byste dodržet slib.
Není ti nic?
Snad se nemýlíme v tom,
že všechno už půjde k lepšímu.
DOKTOŘI NA DNĚ
Není to, jako by se vrátily staré dobré časy?
Zastav!
Na zdraví!
Momentálně jsem šťastný.
Snad ten klid vydrží.
Jste do toho Čong-wuova případu zapletený?
Jste příliš zvědavá.
Bylo ode mě sobecké doufat, že se můžeme aspoň jednou
bezstarostně večer projít?