ЛІКАР У КРИЗІ
До речі, ти збираєшся залишитися у квартирі-студії біля клініки?
-Ні, відсьогодні я знову житиму тут. -Правда?
Так я зможу трішки частіше тебе бачити.
Точно.
-Дай свій телефон. -Мій телефон?
-Так. -Навіщо?
А ти як гадаєш? Зміню моє ім'я.
ЙО ЧОН-ВУ
КОХАНИЙ ЗБЕРЕГТИ
Ось.
Дай і мені свій.
Навіщо? Теж зміниш у мене?
Так. Зміню своє ім'я
і видалю номери всіх інших жінок.
Будь ласка.
Їх не так багато, але видали всі, які тобі не подобаються.
Сьогодні тільки зміню своє ім'я.
Ось. На цьому й зупинимося.
Стій.
Більше ніколи не кажи: «На цьому й зупинимося».
-Чому? -З цими словами ти мене покинула.
«На цьому й зупинимося».
Мені від цих слів боляче, тож більше ніколи їх не кажи.
Нащо згадувати про це у такий хороший день?
Так не піде. Я надто хвилююся.
Напиши обіцянку, що не казатимеш цього впродовж наступних 100 років.
Завтра завіримо в нотаріуса. Мене заспокоїть тільки юридичний захист.
Гаразд. Я більше ніколи цього не скажу.
Ти серйозно?
Пообіцяй мені.
Обіцяю.
Ти пообіцяла, що ми завжди будемо разом.
Добре.
До речі,
ти доволі гарний.
А ти знала?
Ти справді чарівна. Ти найгарніша лікарка з усіх, що я бачив.
Ти найгарніший чоловік з усіх, що я бачила за своє життя.
Ти найгарніша людина, яку я зустрічав у житті, і так буде до кінця моїх днів.
Ти…
Годі вже цієї маячні!
Він же не до нас казав, правда?
Ні. Аж ніяк. Ми не сказали нічого поганого.
Авжеж.
-Ходімо. -Ходімо.
То про що ми говорили?
Що я найгарніша людина, яку ти зустрічав чи ще зустрінеш у житті.
Це правда.
Але раніше ти казав, що я нестерпна
і що мені треба було залишитися в Пусані.
Певно, я тоді був слабий на голову.
Але ти насправді поводилася тоді дещо нестерпно. Трохи.
Але я завжди вважав тебе гарненькою.
-Правда? -Так.
Чесно кажучи,
мені не подобалася твоя поведінка, але я завжди вважала тебе милим.
Ясно.
Тоді можеш забрати собі це миле личко.
-Можна? -Так. Дивися скільки забажаєш.
Нас може хтось побачити!
Ти така гарненька!
Ти гарненька, навіть коли шарієшся.
Ти гарніший.
Ти наймиліша людина, яку я коли-небудь знав.
Ти наймиліша людина у світі.
Ні, ти наймиліший і найгарніший.
Ти мила й сексуальна.
Сексуальна?
Я вдома.
-Привіт. -Привіт, Ха-ніль.
Що? П'єте пиво без мене?
Ви знаєте, що я люблю пиво. Чому мені не написали?
Які ви лихі.
Може, цокнемося?
Що ти робиш? Це що, корпоративна вечеря?
Може, ще тост скажеш?
Чому ні?
Бажаю вам усім здоров'я і успіхів у всіх ваших майбутніх справах.
Вип'ємо за цей прекрасний вечір.
У тебе сьогодні добрі новини?
Добрі новини? Ні.
Як на людину без добрих новин, маєш надто щасливий вигляд.
Правда?
Особливих причин для щастя немає.
Якщо вважаєш себе щасливою, так воно й є.
КОХАНИЙ
Я буду в себе в кімнаті.
Добраніч!
Вона почала сповідувати релігію?
Чи в лотерею виграла?
Ні.
Ані те, ані інше. Думаю…
У неї біполярний розлад.
Це коли відчуваєш то щастя, то депресію.
Останнім часом у неї була депресія. А тепер раптом щаслива?
Це точно біполярний розлад.
Правда? У неї біполярний розлад.
Привіт, Чоне-ву.
Так, я добре дісталася дому.
Чого питаєш? Ти ж бачив, як я заходила.
Усе одно цікаво.
Якщо чесно, мене багато що цікавить.
Наприклад, коли ти лягаєш спати, скільки склянок води випиваєш,
яке морозиво любиш. Любиш у вафлі чи чашечці.
То ми говоритимемо всю ніч?
Можемо запитати одне одного про все.
Ти витримаєш?
Мені завжди добре працювалося вночі.
Скільки ти зазвичай спиш?
Десь п'ять годин?
-Я теж. -Правда?
Жоден із нас не спить довго.
Маєш рацію.
Може тому, що мені бракує сну,
але я терпіти не можу, коли зі мною говорять перед сном.
Я теж. Не люблю говорити з людьми, коли я засмучений.
Я теж.
Коли я засмучена, мені потрібен час, щоб охолонути.
Ясно.
Що ще?
Є дещо, що цікавить мене найбільше.
Як тобі знову бути разом?
Ну…
-Це мені більше до вподоби. -«Більше»?
Так.
Це краще, ніж коли ми вперше вирішили зустрічатися.
Як би це сказати?
Мабуть, через те, що в моєму житті було стільки проблем,
я не знала, чи готова зустрічатися.
Та я вирішила подолати їх і жити далі.
Тепер у мене інша позиція,
тож тепер я більш безтурботна й щаслива.
Радий це чути.
Я сумую за тобою.
Хочеш піднятися?
Зараз?
Так. Влаштуймо нічний перекус.
Якщо щодо смаженої курки? Чи швидкого рамьону?
Рамьон звучить добре.
Так. Мама вчора приготувала кімчі з зеленої цибулі.
-Принести трохи з собою? -Не може бути.
Рамьон ідеально поєднується з кімчі з зеленої цибулі. Неси.
Гаразд. Постав чайник.
-Він ще не закипить, а я вже буду. -Ставлю.
Раніше я ніколи не думала,
що від рамьону й кімчі з зеленої цибулі
в мене калататиме серце.
Буденні речі в житті іскряться, відколи я закохана.
Чому ти досі не спиш? Навіщо тобі кімчі?
Мені захотілося.
О боже. Ти його їси без рису?
Така смакота.
Поки їстиму, почитаю дисертації. Іди лягай, мамо.
Ти їстимеш кімчі й читатимеш дисертації?
Як дивно.
Боже. Вона не зовсім одужала.
Господи.
Пронесло.
Я боялася, що вона мене викриє.
Класно ти сюди прокралася.
-Клас. -На вигляд така смакота.
Я ще ніколи не їла рамьону так пізно.
До речі, буде краще
зберегти наші стосунки в таємниці, так?
Ну…
На роботі — так.
Не знаю, коли я звільнюся, тож не бачу сенсу розповідати.
А нашим колегам може бути через це незручно,
тож давай мовчати.
А як бути тут?
Тобто
відтепер ти ходитимеш на роботу,
і їм буде цікаво, куди ти ходиш.
Якщо скажеш, що допомагаєш мені, їм захочеться почути повну версію.
Я скажу їм правду і розповім, що ми зустрічаємося.
Справді?
Авжеж. Чому ні?
Тобі ж довелося прокрадатися сюди з кімчі.
Тож я подумав, ти хочеш це приховати.
Просто вона підійшла раптово, і довелося щось вигадати.
Звичайно, треба розповісти.
Вони будуть у захваті.
Вони тебе люблять. Особливо мама.
Правда?
Що це?
Страви моєї тещі…
Страви твоєї мами найкращі.
Це ідеально.
Ти такий дурненький.
-Їж. -Добре.
Рамьон з кімчі з зеленої цибулі це щось.
Це ідеально.
Змерзла? Я відчинив вікно, щоб провітрити. Зачинити?
Ні, так менше хочеться спати. Я наїлася й почала куняти.
Ти хочеш спати?
То лягай.
Що ти робиш?
Чому поплескуєш по ліжку? Щоб показати, яке воно пружне?
Ти знаєш, що не тому!
Іди сюди.
Та ну. Не кажи мені лягати.
Полеж 30 хвилин.
Добре.
Лише 30 хвилин, гаразд?
Гаразд.
Що?
Учора я бачила рахунки під дверима. Куди вони зникли?
Господи! Мабуть, Чон-ву тут!
Та він же залишив вікно відчиненим. Ще застудиться.
Доброго ранку, пані Кон. Тобто доброго ранку. Як справи?
Добре. Я…
Я не збиралася зазирати.
Вікно відкрите, я хотіла його зачинити й…
Я можу пояснити. Розумієте…
Ця жінка просто…
Що таке?
Добре. Я вже йду.
До побачення.
Ні, не…
-Вона пішла? -Нам гаплик.
Чоне-ву, давай поки що залишимо це в таємниці.
Що?
Учора ти казала інакше.
Я збиралася їй розповісти,
але вчора ми просто спали.
Та вона легко може неправильно зрозуміти, побачивши нас отак.
Подумає, ми робили щось інше. Тоді раптом почне совати свій ніс.
Терпіти цього не можу. Давай поки що приховувати.
Тоді… Як же моя репутація?
Вона знає, що між нами симпатія.
Та все ж вона подумає, що я привів якусь жінку й спав із нею.
Що буде з моєю репутацією? Так не можна.
Що як вона мене зненавидить?
Це… Пізніше вона дізнається правду.
-І побачить, що це непорозуміння. -Що?
Ми запізнимося. Давай продовжимо в клініці. Бувай.
Ти впевнена, що вона зрозуміє? Я так не думаю.
Я візьму пляшку води.
Скажу їй, що купила її після тренування.
Бувай.
Ха-ніль, мені страшно.
Ха-ніль.
Ні!
Виглядає зловісно.
Господи!
Що сталося? Чому ти така засмучена? Скасували ранковий серіал?
Я така приголомшена!
Я ходила на дах по листя салату.
Чон-ву нарешті прийшов знову.
Але він був не сам. А з якоюсь дівчиною.
Якою дівчиною? Хто вона?
Звідки мені знати?
Вікно було відчинено, я хотіла зачинити й зазирнула всередину.
А тоді побачила, як він обіймає в ліжку якусь жінку!
Вона була вродлива?
Звідки я знаю?
Вона була з головою під ковдрою!
-Може, то була Ха-ніль. -Ха-ніль?
Ти не бачила її обличчя. Це могла бути Ха-ніль.
Я вдома.
Де ти була?
Я рано прокинулася, пішла побігати.
Я голодна. Мамо, давай поїмо.
Гаразд.
-Що? -Боже, як спекотно.
Певно, вона дійсно ходила бігати.
Чи це значить, що Чон-ву справді зустрічається з іншою?
Трясця. Який негідник!
-Ось чому не можна бути доброю ні з ким. -Мамо.
Чон-ву не просто хтось.
Він наш знайомий.
Це неважливо! Важливо те, що він її зрадив.
Я б зготувала його живцем.
Ха-ніль не лише має біполярний розлад,
вона геть з'їхала з глузду: їсть кімчі з зеленою цибулі,
читаючи дисертації.
Що мені робити з цим негідником?
-Треба кинути його в окроп! -О ні.
Забудь.
Добрий день.
Привіт. Певно, ти йдеш на роботу.
-Так. -Навіть краватку надів.
Я так одягнувся лише тому, що в клініці мають зробити моє фото для сайту.
У мене не було вибору.
-Я нічого не сказала. -Точно.
Я дуже рада, що в тебе все гаразд.
О ні. У тебе краватка перекосилася.
-Правда? -Так.
Виглядає нормально.
Пані Кон! Відпустіть!
Овва, костюм у тебе такий пильний.
Навряд чи він пильний.
Пані Кон, тільки не ліктем! Стривайте!
Ха…
Вибач!
Щасти на роботі.
ОРИГІНАЛЬНИЙ ПУСАНСЬКИЙ МІЛЬМЕЙОН
Вдалого дня.
-Весело було, Цзіне-ву? -Так.
Мабуть, у ці дні було нелегко.
Працювати й няньчитися.
-Боже. -Тобі було гірше, мамо.
Дбати про тітку.
Безпечної подорожі, Цзіне-ву.
Не стрибай і не знімай пасу безпеки. Не діймай бабусю.
Я не дитина.
Авжеж.
Ось. Це подарунок.
Подарунок? Що це?
Це для пана Піна.
Малюнок-подяка за те, що впіймав для мене тих комах.
Правда?
Йому сподобається.
Це він.
-Це? -Боже.
Він спізниться до садочку.
Ми вже виходимо. Гаразд.
Ходімо.
Побачимося на вихідних, Цзіне-ву.
-Бувай, мамо. -Бувай.
Не виходь.
-Бувай. -Бувай.
Ходімо.
Що ти хотіла передати мені так рано вранці?
Цзін-ву просив передати тобі.
-Це подарунок. -Подарунок?
Що це?
Він намалював комаху, тебе й себе.
Ясно.
-То це комаха. -Ні, це ти.
Ясно.
Класний, гарний малюнок.
Авжеж.
Дорогою я купила макарон.
Не варто було.
Я більше люблю соджу. Могла б пригостити мене потім.
-Господи. -Боже.
Навіщо мені пити з тобою соджу?
-Це для твоєї доньки. -Для Ин-чон?
Пам'ятаєш, що сказав минулого разу?
Вона сказала, що їй не подобається таякі та яєчний хліб.
Сучасні діти сидять у соцмережах і більше люблять гарні й модні снеки.
Які можна сфотографувати й викласти.
Тож наступного разу дивися соцмережі й купуй їй щось гарне й модне.
Добре.
КЛІНІКА ПЛАСТИЧНОЇ ХІРУРГІЇ LA BEAUTE
Хочеш кави? Купимо внизу?
Лікарю Йо, ми зараз можемо сфотографувати вас для вебсайту?
Так, авжеж.
Зробимо це біля логотипу нашої клініки.
Я прийду.
Давай вип'ємо кави наступного разу.
Добре. Що ж…
Бажаю гарних фоток.
Бувай.
Мамо, краще сядь.
Жінка, яку ти сьогодні бачила, то я.
Ні.
Ще раз.
Я хочу дещо тобі розповісти.
Ми з Чоном-ву зустрічаємося.
Лікарю Йо, ви такий гарний!
Ви схожі на знаменитість!
Неймовірно. Маєте гарний вигляд.
Лікарю Йо, можете відродити свій канал і показати свою красу?
Я підпишуся й лайкатиму. Будь ласка.
-Я ще не готовий. -Одну хвилину.
Думаю, ти будеш ще гарніший, якщо додати трохи макіяжу.
-Хоч ти й так гарний. -Ні, не треба.
Давай. Ти маєш бути гарним на фото.
До речі, ти з кимось зустрічаєшся?
-Що? -Просто цікаво.
У тебе немає дівчини?
Дівчини?
А нашим колегам може бути через це незручно,
тож давай мовчати.
Боже, ні.
Дівчини? Це дивно.
То ви теж холостяк.
Авжеж. У мене немає дівчини.
Лікарю Йо, який ваш ідеал?
Мій ідеал?
Ну…
Довге волосся, великі очі,
має любити те саме, що й я.
Боже. Я тут уперше, а в них така гостра й смачна їжа.
Треба привести сюди Ин-чон на її день народження.
Вона знову з тебе сміятиметься.
Сучасні діти більше люблять піцу й пасту.
Це правда.
Вони люблять викладати фотки онлайн.
Пані Ву, хочу, щоб ви оглянули одну жінку й записали її на операцію.
Подруга моєї тітки хоче верхню корекцію повік
і нитковий ліфтинг. І зроби їй знижку.
Авжеж, пане.
Певно, у вас часто просять знижку.
Не сердь мене.
«Яка знижка? Який об'єм роботи потрібен?»
Без перебільшення я чую ці питання щодня.
Питають про об'єм роботи?
Постійно.
Якщо стаєш пластичним хірургом,
твої родичі, колишні однокласники й навіть учителі
питають, який об'єм роботи знадобиться.
Але треба бути обережним.
Вони можуть сприйняти це як осудливість і образитися.
Але все одно скажете, який об'єм роботи потрібен мені?
Припини.
Ми серйозно говоримо зараз про роботу?
Вважайте це перевагою роботи в клініці.
Я хочу зробити європеїзацію без розрізу.
Що скажете?
Ти й так дуже гарна.
Це правда. Але якщо зробиш це,
гадаю, станеш ще трішки гарнішою. Трошечки.
Що ти думаєш?
Думаю, їй це не потрібно.
А мені?
Може, вколоти ботокс у куточки губ?
Пані Хан, якщо зробите це… Якщо зрештою зробите,
думаю, виглядатимете трішечки молодшою.
-Думаю, їй це не потрібно. -Правда?
Лікарко Нам, ти й так ідеальна. Але якщо вставиш філери собі в…
Отже…
Ти маєш ідеальний вигляд від природи…
Ні, думаю, їй це не завадить.
Якщо зробить операцію на лобі…
Цей рулет із омлету смачний.
Лікарю Йо.
Це мій шматочок.
Було вісім величезних шматків омлету, за цим столом чотири людини.
Тож, за правилами, кожному по два.
Ти свою порцію вже з'їв, тож він мій.
Перепрошую.
Не будемо сваритися через їжу.
Пані, принесіть нам…
ще по одному рулету омлету на кожен стіл.
Авжеж!
Лікарю Пін, треба вам було купити цю каву…
Та ну.
Що таке?
Ти справді не знаєш?
Мені дуже прикро.
Це як профзахворювання.
Я лише сказав, що ти можеш ввести філери, тому що було б непогано.
Але вони тобі не потрібні.
Справді не потрібні, але зараз багато хто це робить.
Хочеш прочухана?
Профзахворювання? Я теж працюю.
Мені тебе приспати?
Не кажи таких страшних речей.
Ти завжди нахмурена,
тож я подумав… Думаю, це досить мило.
Та оскільки ти завжди була така, гадаю, я почувався погано і випалив це.
Забудь. Ти лише вчора казав, що я найгарніша людина,
яку ти бачив чи побачиш у житті. А тепер радиш мені філери.
Мене не могли не розчарувати всі твої мінливі слова.
«Всі»? Я ще десь помилився?
Це не помилка, але я розчарована.
Учора ти був не проти, щоб я видалила номери всіх жінок
на твоєму телефоні.
Я думала, ти з відданих.
Але ти був наче сир у маслі
в оточенні колег-жінок, які робили тобі макіяж.
І що? У тебе немає дівчини?
-Чому ти себе пропонуєш? -Про що ти говориш?
Це справді нечесно. Я сказав це, бо ти хотіла зберегти таємницю.
Я казала, що ти маєш приховати, що зустрічаєшся саме зі мною.
А не патякати, що ти холостяк.
Міг сказати, що зайнятий. Ти мене цим образив.
Ти мене теж образила.
Пам'ятаєш, як твоя мама мене сьогодні душила?
До речі,
ти проігнорувала і її удар ліктем.
Я думав, ти вийдеш і щось скажеш.
Знаєш, як це мене образило?
Але в мене не було вибору.
Вона бачила, як ми обіймаємося в ліжку.
Як я могла їй розповісти?
Я лише хотіла не розповідати кілька днів.
-Хіба це так важко зрозуміти? -Я не це мав на увазі.
Просто мене це образило. Можеш це зрозуміти?
Тебе образило, що я не можу цього зрозуміти?
Ти що, не розумієш, що я…
Який ти тип особистості?
Яке неочікуване запитання.
Народ. Ви йдете?
Так, ми зараз.
Я точно мислитель.
-Ти йдеш? -А чому мені не йти?
Ідеш так просто?
А що мені тоді робити?
Бувай.
Але…
Гей, зачекай.
Боже.
Що? Навіщо він пішов за мною?
Якщо маєш що сказати, то кажи.
Де ж автобус?
Господи.
Чи варто мені заговорити першою?
Так. Усе одно це була не велика сварка.
Ні!
Я в порядку.
Ні, я не намагався…
Я думала, він хоче помиритися, то як він міг пролізти переді мною?
Він досі такий же амбіційний, як раніше.
Що це?
Ми мали б ходити туди на побачення, але погляньте на нас.
Привіт, ти вдома. Як на безробітну, ти довго не була вдома.
А ти?
Я купив продукти для супу з водоростей.
Завтра в мами день народження.
Не може бути. Не кажи, що ти забула.
Боже. Поглянь на себе.
Який сенс в тому, щоб мати доньку-лікаря,
якщо це я пам'ятаю про її день народження?
Що? Що це?
«Панорамний ресторан»?
То ти не забула про її день народження.
-Що? -Точно. У тебе завжди була добра пам'ять.
Так, гарна ідея.
Інші доньки пішли б із мамою на шопінг і з'їли б щось смачне.
Та ти завжди була надто зайнята, щоб водити її в гарні ресторани.
Ти забронювала столик? Якщо ні, не поспішай.
Столик на трьох зі мною. Ні, на чотирьох, буде ще дядько Те-сон.
Поквапся.
Добре. Я їм зателефоную.
Ха-ніль.
Мені дуже прикро через сьогодні.
Я сказав, що твоєму гарному личку потрібні філери.
Хотів з'їсти останній шматочок яєчного рулету.
І навіть сказав, що я холостяк. Вибач за все.
Я погана донька й дівчина.
Однак у автобусі сталося непорозуміння.
Я втратив рівновагу й вилетів уперед.
Що я роблю?
Я наче дитина, що пише лист із вибаченням. Та ну!
Боже.
Ха-ніль, я можу хоча б побачити твоє обличчя перед сном?
Я скучив за тобою.
Коли я засмучена, мені потрібен час, щоб охолонути.
Привіт, Сок-ча. Навіщо ти дзвонила мені так рано вранці?
Облиш. Це лише день народження.
Я лише стала на рік старшою.
Але дякую за дзвінок.
Так.
Ха-ніль і досі безробітна?
Господи. Треба було думати на тому сліпому побаченні!
Боже. В неї ані роботи, ані хлопця.
Господи. Це твій день народження,
як прикро, що в тебе немає причин радіти.
Бувай!
Її тато…
Що? Вона знову поклала слухавку?
Трясця. Вона зателефонувала привітати чи засмутити мене?
Який жахливий початок мого дня.
Ха-ніль зустріне когось набагато кращого, ніж той хлопець.
І набагато кращого, ніж цей.
Я рано прокинулася, тож пішла побігати.
Ця марка є в кожному магазині.
Така смакота.
Поки їстиму, почитаю дисертації. Іди лягай, мамо.
Не може бути.
То та вчорашня жінка
була Ха-ніль?
Привіт, Чоне-ву.
Добрий день.
-На роботу йдеш? -Так.
Тоді до побачення.
Що? Чоне-ву!
Чоне-ву, зажди!
Чоне-ву, зупинися негайно!
Пані Кон!
Стійте!
Боже, я бачу пил.
Чоне-ву.
Ти мені дуже подобаєшся.
-Перепрошую? -І завжди подобався.
Я знаю, що ти зберігав таємницю
і не сказав мені вчора правду через Ха-ніль.
Від цього ти мені ще більше подобаєшся.
Ти заслужив право бути її хлопцем.
Що ви маєте на увазі?
Та жінка в ліжку була Ха-ніль, так?
Ні. То була не вона. А інша.
КОХАНА
Візьми слухавку.
Привіт.
Ти пішов на роботу?
Саме збираюся.
Ясно. Гаразд.
Гарного дня.
Побачимося сьогодні ввечері?
Авжеж.
Пізніше зателефоную. Бувай.
Певно, то була твоя дівчина.
У неї знайомий номер.
Останні цифри 0-4-0-2.
Пані Кон.
Присягаюся вам, учора нічого не було.
Мене це зовсім не хвилює.
Певно, вона надто соромиться сказати мені про це.
Я підіграю, щоб у вас усе було добре.
Господи! Як довго ви збиралися це приховувати?
Ви обоє любите все ускладнювати.
-Чоне-ву. -Що?
Ти знав, що в мене сьогодні день народження?
Ні, не знав. З днем народження, пані Кон.
Зроби мені подарунок у вигляді послуги.
Що саме?
Боже, це дивовижно! Не віриться, що ти привела мене сюди.
Дуже дякую, Ха-ніль.
Облиш. Це мені маєш дякувати.
Вона лише забронювала столик і заплатила.
Саме я сказав, що нам слід піти сюди.
Тож дякуй мені.
До речі,
що це на тобі?
Це подарунок за те, що знайшла Сок-вону наречену.
Тоді йому десь 20 років.
Він не такий старий, як я думав. Я думав це 19-те століття.
Хочеш отримати 19 ударів по шиї?
Тоді купи мені одяг.
Мамо.
Вітаю. Ви бронювали столик?
-Так. -На ім'я Нам Ха-ніль.
На трьох.
-Сюди, будь ласка. -Гаразд.
Що за сеульський діалект?
Ти ж знаєш, що я володію як сеульським, так і пусанським діалектом.
Із жінками чи в пристойних закладах, як цей,
я використовую сеульський діалект.
«Я використовую».
На закуску є яблучний тарт і курка зі скоринкою з розмарином.
Солодкий смак яблука стимулює апетит.
Так. І принесіть нам пляшечку доброго шампанського.
Ми сьогодні святкуємо.
Авжеж, я підберу щось, що смакуватиме зі стейком.
Поглянь на себе.
Що з тобою таке? Так огидно говориш.
-Ще б пак. -Я говорю огидно?
Пусанські дівчата кажуть, що я інтелігентний і милий.
Тому я такий популярний.
Пусанський діалект для сеульських дівчат,
а сеульський — для пусанських.
Ясно. Молодець.
Даруйте. Ми чекаємо ще на одного гостя.
Принесіть ще одну тарілку й келих.
Авжеж, зараз принесу.
Що?
Ми на когось чекаємо? На кого?
На кого? Мабуть, на дядька Те-сона.
Він зачиняється раніше?
Чоне-ву, що ти тут робиш?
Мене запросила твоя мати.
З днем народження.
Дякую, що прийшов.
Що це?
Ти забула, що він наш ворог?
Він був у ліжку з іншою жінкою!
Тією жінкою була твоя сестра.
Серйозно?
Це не я їй сказав.
Це правда. Ми зустрічаємося. Він мій хлопець.
Ба-до, вияви до нього повагу.
І ти не діставай його, мамо.
Якщо ще раз пхнеш його ліктем, я не мовчатиму.
Пригощай його своїми смачними гарнірами і знизь комуналку.
-Не ображай його. -Авжеж. Без проблем.
-І за проживання плати не братиму. -Усе гаразд.
Хто заробляє на своїй сім'ї?
Тепер ти майже один із нас.
Привіт, зятю. Стався до Ха-ніль добре.
Я думав, у неї біполярка, та вона насправді щаслива.
Ти прийняв чудове рішення.
Що це? У нас тут що, веселощі?
Ми граємо за Кубок світу? Не драматизуйте й сідайте.
-Нам треба поговорити. -Що?
Гаразд.
Що відбувається?
Уранці я натрапив на твою матір,
і вона про все знала.
Заради тебе я не збирався їй нічого казати.
Але ти мені зателефонувала.
Ясно. Ось чому в тебе був такий дивний голос.
Ти здавався не дуже щасливим,
тож я подумала, що ти досі засмучений.
Чого б це? Усе одно то була моя провина.
Боже. Чому ж ти мені не подзвонив?
Я хотів.
Хотів зателефонувати тобі багато разів,
але пам'ятав твої слова про те, що тобі потрібен час, щоб охолонути.
Гей.
Це коли я засмучена чимось іншим.
Якщо йдеться про нас, то краще швидко миритися.
Ти серйозно?
Боже. Що я вчора робив?
Я був надто засмучений, щоб спати.
Ти не спав?
А ти?
Коли я засмучена, я сплю.
Це добра звичка.
Пробач, Ха-ніль.
Пробач мені за вчора.
Пробач за всі сварки, що в нас будуть у майбутньому.
-Ти не знаєш, через що ми сваритимемося. -Немає значення.
Твоя мати, певно, чекає. Ходімо.
Дякую, що прийшов.
Я хвилювався, що ти будеш не рада мене бачити.
Тому це я тобі дякую.
Авжеж.
Але випадок в автобусі — непорозуміння.
Я втратив рівновагу й упав.
Хіба не бачила, як я полетів?
Добре. Якщо хочеш, я тобі вірю.
Що? Ні, це неправильно.
-Це правда. -Я уявлення тоді не мала,
що зустрічатися так важко.
Я відчувала образу, жаль і вдячність
на зовсім іншому рівні.
Найбуденніші речі здаються чарівними.
-Будьмо. -Браво!
До дна.
Гаразд.
Із шампанським так не роблять.
Тобі не слід пити, якщо ще збираєшся на роботу.
Нічого. У мене на сьогодні немає операцій,
я взяв відгул після обіду.
Молодець.
-Який розумний хлопець. -Дякую.
Сьогодні нап'ємося до напівсмерті.
-Слухаюся, пані. -Як смішно.
Гей, це забагато…
Вона хоче багато мені налити.
Лийте до країв.
-Дякую. -Добре.
Пий розважливо. У тебе завтра вранці операція.
Ти навіть його графік знаєш. Ти така одержима.
Це не так. Я знаю, бо ми робимо її разом.
Разом? Що робите?
Ну… Якщо чесно,
я допомагала йому в операційній.
Пробачте, що не сказала раніше.
Це не постійна робота.
Я не хотіла весь час сидіти вдома.
Я лише ненадовго влаштувалася йому допомагати, поки не вирішу, чого хочу.
Ви в порядку?
Що? Ти думала, вона повернеться в лікарню на посаду професорки?
Ти розчарована?
Ні. Я рада, що вона знову чимось займається.
Моя донька привела мене в розкішний ресторан,
сидить поряд зі своїм хлопцем.
У неї навіть робота є.
Це справді схоже на день мого народження. Я на сьомому небі.
Тоді ти маєш усміхатися, а не плакати.
Гаразд.
Давайте вип'ємо.
Хто вийде звідси тверезим — зрадник.
-Слухаюся, пані. -Що ти кажеш?
Пий повільно, інакше сп'янієш.
Ось!
Неймовірно!
Гаразд. Тримайтеся!
Майже на місці!
Ми прийшли!
Боже мій.
Боже.
Ось.
Я така виснажена.
Що сталося?
-У тебе квітка за вухом. -Що?
Коли вона її туди вставила?
Хтозна.
Боже мій.
Де ти, Ха-ніль?
Що ти робиш?
Ось.
-Ходімо. -Ходімо.
Макарон смачні?
Так. Купувати щось таке на тебе не схоже.
Ну, моя колега…
Ні, одна знайома…
Подруга?
Хто то був?
Коротше кажучи, дехто тобі це передав.
Хочеш скуштувати?
Може, цей? Він шоколадний.
Боже. Звідки ти знаєш, що я люблю шоколад?
Дякую.
-Непогано. -Смачно, правда?
-Так. -Нарешті ми порозумілися.
-Купуй більше такого. -Гаразд.
Що це з нею? Вона усміхнулася.
Гон-ран, дякую за макарон.
Дочка в захваті.
Тату, мої друзі хочуть, щоб…
Що це? Хіба це не кров?
Що ти робиш із моєю білизною? Збоченець.
Пін Ин-чон, скажи мені правду.
Тебе цькують? Тебе хтось ударив?
Про що мова? Якби мене цькували, крові було б більше.
Тоді що це? Чому ти мені не кажеш?
Господи.
Каркас ліфчика порізав мені шкіру, ясно?
Таке буває?
То треба було мені сказати.
Як я можу просити тебе купити мені ліфчик? Мені соромно.
Стривай, Ин-чон.
ЛІФЧИК ДЛЯ УЧЕНИЦІ СЕРЕДНЬОЇ ШКОЛИ
-Що ти тут робиш? -Привіт.
«Ліфчик для учениці середньої школи»?
Що?
Це… Це не для мене.
Авжеж, ні.
Точно.
Ні, зажди.
Ні!
Це для Ин-чон.
Я для неї шукав.
Це правда. Іноді каркас ліфчика видирається,
коли він застарий.
Боже. Як думаєш, чому вона ніколи мені про це не розповідала?
Бо ти її тато. Дівчата її віку дуже чутливі.
Дай їй свою картку й скажи, нехай піде й купить собі сама.
Я збирався,
та вона втекла й не читає мої повідомлення.
Знаєш той магазин білизни біля нашої клініки?
-Так. -Я думав купити щось там.
Але я не знаю, що купувати.
Може, піти з тобою?
А ти могла б?
Як тобі такий?
Добрий.
Я можу вам допомогти? Що ви шукаєте?
Це 100% бавовна? Вбирає піт?
Звичайно.
Він безшовний і ідеально пасує ученицям.
Мені три комплекти тілесного кольору
і дві пари трусів до шкільної форми.
Гаразд.
Ви дуже дбайливі батьки.
Рідко обидва батьки ходять купувати білизну для доньки.
Так. Порекомендувати й вам щось?
Є нова модель.
Я не його дружина.
Ми не одружені.
Я купила лише кілька, скажи, нехай поміряє.
Гаразд. Дякую.
І намагайся спокійніше ставитися до делікатних питань.
Якщо тобі буде ніяково, вона більше відчуватиме сором.
Добре.
Дякую, що пішла в магазин зі мною
й дала пораду. Ще раз дякую.
Нема за що. Ти теж мені допоміг.
Мені час іти.
Добре.
Добраніч.
Господи.
Обов'язково було їх упускати?
Боже.
Дякую тобі за сьогодні.
Мені так соромно за маму.
Облиш. Вона мені подобається.
Заздрю твоїй сім'ї.
Коли дивлюся на тебе, бачу, що в дитинстві тебе любили.
Розумію, що їхні любов і очікування могли бути для тебе обтяжливими.
Але я відчуваю, що твоя сім'я насправді тебе любить,
і часто заздрив цьому.
Моя сім'я не схожа на твою.
До речі, чому ти ніколи не питала про мою сім'ю?
-Що? -Ти ніколи не була на моїх слуханнях,
а я ніколи не розповідав тобі про моїх батьків.
Тобі це могло здатися дивним. Мені було дивно, що ти ніколи не питала.
Правда. Щодо цього…
Насправді я вже бачила твою матір.
Біля сестринської у старших класах.
Пане.
У нього просто анемія.
Студенти нерідко втрачають свідомість.
То навіщо ви викликали мене сюди?
У нього не тільки оцінки погіршилися, він ще й зомлів.
Як він може не займати перших місць навіть у середній школі?
Тоді ти, певно, знаєш, яка в мене сім'я.
Мабуть, тебе здивувало, які ми різні.
Я не здивувалася,
а подумала, що ти самотній.
Які вони, твої батьки?
По-перше, вони обидва кардіохірурги.
Мій батько — професор медичного університету в США.
Недавно він став першим азіатським головою Американської кардіоасоціації.
Мати проводить дослідження в тому ж виші.
Вони неймовірні.
Це правда.
Але через це
вони завжди хотіли, щоб я йшов їхнім шляхом.
Вони були категорично проти,
коли дізналися, що я вибрав пластичну хірургію.
Вони не могли зрозуміти, чому я не захотів підтримати
їхнього дослідження.
Сварили мене за те, що я ігнорую шлях,
який вони для мене проклали.
Боже. Вони просто не могли зрозуміти.
І? Як ти їх переконав?
Ніяк.
Вони й досі мене не розуміють.
Часами мені було прикро через це.
Я завжди давав їм те, чого вони хотіли від життя,
тому я шкодував, що не пішов їхніми слідами.
Але нещодавно
я пережив серйозне випробування.
Моя мати дізналася про це й зателефонувала.
Тож я вирішив, що вона за мене хвилюється.
І знаєш, що вона сказала?
Сказала зробити так, щоб це не вплинуло на них.
Коли я це почув,
то кожна крапля жалю, що я відчував, зникла.
Не думаю, що вони колись мене зрозуміють. Ми завжди будемо чужими людьми.
-Певно, ти був дуже самотнім. -Був.
Та, на щастя,
я швидко навчився заповнювати ту самотність.
У кожного є щось,
чого вони ніколи не зможуть досягти, хай там що.
Я завжди думав, що то батьківська любов.
І хоч мені бракувало тієї любові, в мене було багато чого іншого.
Тож я намагався бути вдячним і зосередженим.
Здавалося, від цього мені стає краще.
Невже ти не міг тоді довіритися нікому, крім мене?
Ну…
Мін Кьон-міну?
Ми познайомилися на старшому курсі й відтоді були як брати.
То це була провина…
Ти ні в чому не винна.
Він не хороша людина. Подивися, що він тобі заподіяв.
Усе одно.
Насправді в мене були припущення.
Було відчуття, що, можливо, він не хороша людина.
Іноді він поводився дивно.
«Директор Мін Кьон-мін».
Боже.
Професор Мін… Так.
Вас тепер називати директором Міном?
Як забажаєте.
Сідайте, пане.
У вас тут гарний вид.
Правда?
Було прикро, що ви звільнилися, коли стали професором.
Але тепер я все розумію. Я б теж одразу звільнився.
Не варто було звільнятися.
-Лікарня тримається на вас. -Будь ласка.
До речі, нашому відділенню потрібен новий постачальник ліків.
Як вам уже відомо, ми щороку витрачаємо велику суму на ліки.
Дуже прикро
відмовлятися від такої нагоди на користь незнайомих людей.
Тоді я можу прийняти вашу пропозицію?
Ви знаєте, я не забуду вашої доброти.
Обговоримо це якось за гольфом.
Ви швидко вчитеся.
Я вас не розчарую.
Добре. Усе одно ми з вами в одному човні.
Результати показують, що вам уже краще. Як ви почуваєтеся?
Я постаралася залишити минуле позаду й жити далі.
Також я усвідомила, що багато людей люблять мене.
Я повернулася на роботу
і через це відчуваю свою важливість.
Це називається самооцінка.
Самооцінка наче
башта з камінців, які ми складаємо щодня.
Коли починаєте сумніватися в її значенні, вона руйнується.
Будьте впевнені, вірте в себе
і продовжуйте докладати ті камінці.
Тоді й самі не помітите, як зведете будинок чи міцний замок.
Думаю, можна знизити вашу дозу.
Гаразд.
Я ставала сильнішою, ніж раніше.
Лікарко Нам, почнімо збирати реберний хрящ.
Введіть міорелаксанти.
Добре. Я вже трохи ввела 30 хвилин тому,
тож зараз введу 20 мг рокуронію.
Дякую. Місцева анестезія.
Також я пишалася тим, як тримається Чон-ву.
Привіт, Чоне-ву.
Ходімо сьогодні в бар випити віскі.
Авжеж.
З радістю,
але ти міг спитати в мене одразу на роботі.
Ті, хто зустрічається з колегами,
схоже, постійно стикаються на аварійних сходах.
Тож…
Я теж хотів спробувати.
Та ну.
Як безглуздо.
Агов.
Сьогодні? Ні, я зайнята.
Може, за два місяці?
Нам хотілося вірити, що наше майбутнє не позбавлено надії.
Ми сподівалися, що в нас буде добре життя, якщо не дивовижне.
Ми відчайдушно молилися за це маленьке бажання.
Раніше ми завжди пили пиво й соджу, тож це віскі…
Надто міцне?
Ні, мені подобається.
До речі, щодо того, що ти нещодавно сказав…
Ти сказав, що Кьон-мін іноді дивно поводився.
Можеш мені про це розповісти?
Мені здається,
якось він мені щось підмішав.
Що?
Я вступив до медуніверситету,
тож він уперше купив мені випити, щоб привітати.
Але того дня я опинився у швидкій.
Здається, я перепив.
Професорко.
Він мав високий вміст алкоголю в крові,
і ми знайшли сліди золпідему.
Золпідему?
Я чула, він приймає ліки від безсоння.
Не треба було йому стільки пити.
Навіщо ти замів той випадок під килим і нічого не з'ясував?
Я не був упевнений в тому, чи насправді
я то бачив, чи мені здалося.
І це просто не мало сенсу.
Якби він хотів мені зашкодити, міг використати міцніший препарат.
Він би не використав золпідем.
Але й той теж небезпечний з алкоголем.
Твої когнітивні здібності падають, починаєш марити.
Не можеш контролювати свої дії, можеш вчинити щось небезпечне.
Але навіщо йому робити таке зі мною?
Як він поводився після того випадку?
Як і раніше.
Як і раніше, був привітним
і допомагав як брат.
Нічого подібного більше не повторювалося,
тож я про це просто забув.
Якщо чесно,
мені хотілося вхопитися за найменшу надію…
Я хотів йому вірити.
Бо ти дуже на нього покладався?
Ні.
Заради себе.
Якби це справді зробив він…
Я б дуже себе жалів.
Я забув про той випадок.
Та дізнавшись, що він заподіяв тобі,
я починаю думати, що, можливо, я бачив те, що було.
Це мене лякає.
Так, професоре Кім. До зустрічі на вихідних за гольфом.
Гаразд.
Щодо малюнків вашої доньки, про які ви говорили останнього разу…
Наша компанія вирішила купити їх усі.
Із задоволенням. Малюнки мені сподобалися.
До зустрічі на вихідних.
До побачення.
Увійдіть.
Що ти тут робиш?
Треба було дотримати свого слова.
Ти в порядку?
Сподіваюся, ми не помиляємося,
що все насправді покращується.
ЛІКАР У КРИЗІ
Тобі не здається, що ми повернулися в старі добрі часи?
Негайно зупинися!
Будьмо!
Мені подобається теперішнє життя.
Сподіваюся, цей мир триватиме.
Ви причетні до медичної помилки Чона-ву?
Багато що викликає цікавість.
Піти гуляти вночі, пити теплий чай, не турбуючись ні про що.
Хіба бажати цього було занадто?
Переклад субтитрів: Руслан Поліщук