DOKTOŘI NA DNĚ
Chtěl jsem jí koupit prsten.
Vždycky jsem chtěl.
V tuhle chvíli jsem si uvědomil,
že s ní chci prožít
hodně dlouhý čas.
Můžu si prohlédnout tenhle?
- Jistě. - Ten, co jakoby kvete.
Vytáhnu vám ho.
Děkuji.
Kdy a jak jí ho mám dát?
Mám jí to dát takhle? Nebo tak?
Nebo možná…
takhle…
Nebo snad takhle?
Nebo takhle? Nebo možná…
Nebo…
Ale ne!
Do háje.
Kde je?
Co to děláš?
Ale nic.
Něco ti spadlo?
Ne, to nic.
Utíkej pracovat. Běž za svým snem.
Co ti spadlo?
Mince. Sto wonů, ale to neřeš.
Panebože.
Zkus to tímhle.
Co?
Ne, to nedělej. Já to…
Zvládnu to. Prosím.
Nedělej to, prosím.
Nechci ti to dát takhle!
Co mi chceš dát?
- Tu minci? - Co?
- Víš, koupil jsem ti dárek. - Dárek?
- Víš… - Je to ono?
Fajn, tak já ti to řeknu.
Chtěl jsem ti to dát.
Švábi!
Pojď!
Tys do mě strčil a utekl.
To rozhodně ne. Já se jich nebojím.
DOKTOŘI NA DNĚ
Proč nejdou pryč?
Měl jsem pro ni prsten.
Přemýšlel jsem, jak jí ho dám, a spadl mi.
Rovnou pod gauč.
Víš, co jsme tam při hledání našli?
Šváby. Oba jsme zpanikařili. Chápeš?
Tak jsem jí ho nemohl dát.
Slyšel jsem, že lidi schovávají prstýnky do dortu.
Ale schovat ho pod gauč, to je novinka.
- Jsi děsný. - Radši mlč.
Všechno je děs.
A cos jí řekl? Řekl jsi o tom prstýnku?
Jistěže ne. Copak to šlo?
Dělal jsem jakoby nic. Nechtěl jsem jí pak připomínat ty šváby.
Dobře. Počkej moment.
Měl to být zásnubní prsten?
No, ne. Proto jsem ho nekupoval.
Ale nevadilo by, kdyby to tak pochopila. Moc rád bych se s ní oženil.
No teda. Chceš jí zničit budoucnost.
- Proč? - Tak hele.
Na tom novém místě má spoustu práce,
měl bys jí dát prostor.
Nemyslíš, že jí bude nepříjemné,
když jí zničehonic dáš prsten?
Dneska to vůbec nejsi ty. Jak to, že máš pravdu?
Mluvím ze zkušenosti.
Myslím, že na to trochu moc tlačíš.
Nejste spolu ani rok.
Musíš s někým chodit aspoň rok.
Lidi svoji otravnou stránku projevují v různých ročních obdobích.
Tak počkat. Chceš říct, že je otravná?
Mluvil jsem o tobě.
Ha-nul o tobě může pořád pochybovat.
Když si vezmeš, jak krátce pracuje,
je každopádně na prsten ještě brzo.
Máš pravdu. Tak proč se mě to dotklo?
Tohle.
Koupíme jí náramek.
Na to zapomeň.
Zařídím to sám.
Nebuď směšný.
Dobrý den, pane. Máte nějaký problém?
Ne, to ne.
Ukážete mi náramky?
Udělal jsem dobře?
TRADIČNÍ PUSANSKÝ MILMJON
Ty jdeš domů teprve teď?
Ba-do, poslední dobou vážně makáš.
Pomalu už ztrácím motivaci,
- ale zatím se snažím. - Vážně?
Nemyslíš, že bys mě mohl utěšit tím, že mě pozveš na tteokbokki?
Jasně. Dáme si to nejpálivější?
- To bude super. - Ale, opravdu?
Tak jo.
Je to výborné.
Trvalo jim to jenom 20 minut. Žijeme v úžasném světě.
To je fakt.
Tak proč to taky neděláš?
Začněme taky rozvážet, jako všichni.
To rozhodně ne.
Vývar vychladne a nudle se rozmočí.
Kvalita je víc než kvantita, hlupáku.
Ty a ten tvůj milmjon. Copak jsi ho vynalezl?
Mimochodem, proč tu není Ha-nul?
Je ještě v práci.
Aha.
Co je profesorka, nemá vůbec čas.
Dobře se o ni starej, jasné?
Už žádní švábi jako rádoby vtipný dárek.
- Jak to víte? - To nic není.
Zamilovaní si ze sebe občas utahujou.
To neměl být vtip!
Abyste věděli,
chtěl jsem jí dát prstýnek.
Upadl mi a zakutálel se pod pohovku.
Snažil jsem se ho vylovit a vyběhli švábi.
Jo tak.
Nic jí neprozradíme, tak si to u ní vyžehli.
To není fér, strejdo!
Zaslouží si lepší zacházení.
Copak ji neznáš?
Jasně, teď je profesorka. To nejde.
Nemyslím její práci. Celý život byla sama.
Ještě nikdy nedostala od kluka šperk.
Bude to její první a poslední prsten.
Nebylo by divné, kdyby dostala ten, co po něm lezli švábi?
- Co myslíš? - Máš pravdu.
Koupil jsem jí něco jiného. Náramek.
- Ona na náramky není. - Cože?
Máma jí koupila zlatý náramek, když se stala doktorkou.
Byl jí na obtíž. Nenosila ho.
Prý by si ho musela sundávat před operací.
Takže jsi ho tajně prodal a máma ti dala co proto.
Ta mě zřídila. Ty jizvy mám dodneška.
Musím někam jít.
Děkuji za večeři.
Co?
Promiňte.
Jste tu zase. Nějaký problém?
Řetízky. Můžu vidět řetízky?
Ty jsi jako dárek zrádný.
A ty
se jí nemusíš líbit.
Vážně doufám,
že ty jí padneš do oka.
Ale kdy a jak bych jí ho měl dát?
Rozhodně nikde tam, kde jsou gauče a švábi.
Doma taky ne, ale na klinice to bude divné.
Asi musím k doktorovi.
Myslím, že se z toho blázním.
- Takže… - Čong-wu trefil jackpot!
Nerámus, je brzo. Jak trefil jackpot?
Hele.
Čong-wu je teďka boháč.
- Dostal dvě milardy wonů. - Cože?
Koukej, je tady článek.
„Majitelé franšízy vrátili část sankcí
Jo Čong-wuovi, který je hlavní obětí celého případu.“
Ha-nul, tys to věděla?
Jo. Kdy ten článek vyšel?
Před pár hodinami.
Tak počkat.
Je boháč, ale koupil mi včera jenom tteokbokki?
Neobjednal nic navíc.
Zase ti včera kupoval jídlo?
Přestaň ho otravovat.
Já ho neotravoval.
Je s námi rád. Nemá moc přátel.
Ale má.
Tak mi to sám říkal.
Ztratil všechny přátele kvůli tomu incidentu.
A nedávno přišel o kamaráda z dob dospívání…
Musím jít.
Počkej, dej si tohle.
Ha-nul!
Pojď sem, ať tě můžu přetrhnout!
Starej se o mě taky!
Občas mi ujede pusa, ale taky jsem tvůj miláček!
Ty malej spratku!
Kvůli tobě si ani nevzala rajčata na snídani!
- Čong-wu, spíš? - Ne.
Chtěl jsem ti zavolat, protože mi chybíš.
Vážně? Tak se za tři vteřiny uvidíme.
Co?
Ty se tu za tři vteřiny zjevíš?
Možná. Tak hezky počítej do tří.
Tak jo, jdu na to.
Jedna.
Dvě.
- Tři! - Bože.
Já myslela, že jsi doma.
Nemohl jsem spát, byl jsem si zaběhat. A šel jsem po schodech za tebou.
Vážně?
Mám 15 minut čas. Dáš si se mnou kávu?
Moc rád.
Pojď dál.
Tak jo.
Tvoje ledová káva.
Děkuju.
Je dobrá.
Mrzí mě, že porušuju svůj slib a nemám na tebe čas.
Ne, neomlouvej se. Dělej to, po čem toužíš.
Nechci ti stát v cestě.
Promiň.
Miluju tě, Čong-wu.
- Co to? - Co tam máš?
Napsal mi Ba-da. Nepřeskočilo mu?
Ten vůl.
Poslouchej.
Měj se na pozoru a nedávej Ba-dovi žádné peníze.
Ví o té kompenzaci.
Cože?
Nějak to zjistil. Ode mě ne.
Já vím.
Vím o tom článku.
Ach jo.
Prostě ti nedají pokoj.
Proč se nestarají o svoje?
Už jsi toho zažil dost. O co jim jde?
- Ale já jsem… - V pohodě?
Tos chtěl říct?
Ne, ten článek mi vadí.
Ale jsem v pohodě, protože jsi se mnou.
Ale taky jsem rozladěný.
Bolelo mě číst komentáře,
které mě obviňovaly z vraždy.
A ještě víc mě trápilo, že tomu moji blízcí uvěřili.
Štve mě,
že jsou lidé svědky mé bolesti, i když to tak nechci.
Ale je mi líp, protože jsi tady.
Takže se netrap mnou
a soustřeďme se na tu operaci příští týden, ano?
Ano.
Chceš vidět případové studie, které jsem našel?
Mám je v šuplíku na USB.
V šuplíku? V tomhle?
Ne!
Co se děje? Proč ho nemůžu otevřít?
Máš tam zase nějakého brouka?
To teď není důležité.
Vlastně…
pro tebe něco mám.
Čong-wu!
Ahoj.
Dneska mě ty záda bolí.
Co tu děláš? Nemáš být v práci?
Přišla jsem si pro čaj.
Proč ti to říkám?
- Co tu děláš ty? - Jo, co?
Přinesl jsem ti snídani.
- Co? - Jenom počkej.
Máme tu tvé oblíbené smažené papričky a ančovičky.
- Dobře. - Fazole v sojovce,
- cibulkové kimči. - To přeháníš.
A bulgogi z bůčku a olihně.
Hele, máma o tom ví?
Nekoupils to, nemůžeš mu to dávat.
Ale no tak, jsme přece rodina.
Moje peníze jsou tvoje a naopak.
Moje peníze jsou jeho a jeho moje.
Že jo?
Takže si můžu půjčit 50 000…
- Ty jo. - Já to věděla.
- Pojď sem. - Ha-nul.
Kdy ses tohle neučila?
Pokud jo, mám Duna Bank.
- Číslo účtu 352-20020408. - Ha-nul.
Prosím, pošli mi to.
Bude stačit i 30 000.
- Mlč, nebo tě 30 000krát praštím. - Ha-nul.
Tak jo. Doufám, že to přežiješ.
Cože? Pořád jsi jí ho nedal?
Máš prstýnek, náramek a řetízek.
Máš vlastní klenotnictví, tak co pořád řešíš?
Já vlastně nevím.
Chci tomu dát smysl, i když to nejsou zásnuby.
Nemůžu najít vhodný čas.
Zatím se budu soustředit na tu operaci
a pak to promyslím.
Jasně, příští týden máte tu operaci.
Jo.
Dva dny nepřijdu do práce, promiň.
Neomlouvej se. Děláš dobrou věc.
Ale vrátíš se vůbec?
Nerad bych, abys mě opustil.
To by byla hrůza.
- Já nevím. - Ty jeden…
- Dobrý den. - Zdravím.
- Ty nejdeš do práce? - Ne, já…
Někdy se chováš fakt divně.
- Děje se něco? - Buď zticha.
Co se děje?
- Mlč. - Tak mluv.
Udělám ti vrbu.
Třeba ti můžu i pomoct.
Sklapni už!
To bylo na mě?
Ne.
Tak na mě?
Ani to ne.
Já…
Počkej, Hong-ran…
Sestro Doová!
Napište prosím hezký článek.
- Děkuji. - Co se tu děje?
Proč se chováte tak divně?
Dobrý den.
Od rána pořád někdo volá.
Je to blázinec.
Proč volají?
Ptají se, jestli opravdu dr. Jo dostal kompenzaci
a jestli bude vážně operovat tu dívku s nevyvinutým uchem.
Řekla jsem, ať napíšou hezký článek.
Podle mě to není správné.
Doktor Jo se rozhodl z dobré vůle,
nedělejte si z něho PR.
Nechci ho zneužít.
Pořád nám volají novináři.
Svým dobrým skutkem může posloužit jako příklad ostatním.
Bude hezké, když se to lidé dozví.
Je to výhodné pro média a nemocnici.
Pokud si chcete dělat reklamu, tu operaci neprovedeme.
Náš PR tým právě s dr. Joem mluví, tak uvidíme, co na to řekne on.
Co prosím?
On tady teď je?
- Na shledanou. - Na shledanou.
Čong-wu.
Co tady děláš?
Co asi? Jdu za tebou. Už jsi s nimi mluvil?
- Takže o tom víš. - Cos jim řekl?
Že si to promyslím.
Proč?
Bojíš se, že si to vypiju, když tady pracuju?
Celé je to absurdní.
Protože hlavně
nesmíme odhalit pacientku.
Neboj, postarám se o to.
Ale…
Proč ti pořád dělají nějaké problémy?
Proč tě nenechají na pokoji?
V tom případě bys mi to měla vynahradit ty.
- A jak? - Pojďme se spolu najíst.
Kdy si můžeme zajít na večeři?
Dneska už neoperuju.
Jenom se převleču.
Proč to nebereš?
Je to jenom jedna novinářka.
Chce rozhovor?
Proboha. Přinesete nám prosím lahev sodžu?
- Jistě. - Ty můžeš pít?
Samozřejmě.
Jsem naštvaná a potřebuju drink.
Ale…
Vaše sodžu.
- Ahoj, jak je? - Ahoj.
Šla jsem na drink s Čong-wuem.
- Přijdu za vámi. - Co?
Ne, dneska chci mít soukromí.
Ty jsi ale zlá.
Já mám dneska blbou náladu.
Proč? Stalo se něco?
Mně to nevadí. Ať přijde.
Ahoj.
Omlouvám se, že ruším.
To neřeš.
Dneska se potřebuju napít.
Pořádně.
Mně se to už v práci nezdálo. Co se děje?
To není ten důvod, i když mi to zrovna nepřidalo.
- Tak co se děje? - Víte…
Můžu to říct, když se přátelí s panem Binem?
Jde o Bina?
Tak povídej.
Kdo ví, třeba ti pomůže to pochopit.
Má pravdu. Klidně mluv.
Jak víte, něco mezi námi bylo.
Ale jakmile mi vyznal lásku,
viděla jsem, jak mu sestra Doová dává pusu.
- Co? - Cože?
Nebylo to úmyslně.
Zakopla a spadla na něho.
Ale nelíbilo se mi koukat se na to.
A při té večeři to vypadalo, že spolu něco mají.
To si nemyslím.
- Ano. - Napij se.
Na zdraví.
Došlo mi, že mě kvůli romantickým citům trápí úplné banality.
„Je to v pořádku?“
„Můžu tohle cítit, když jsem máma?“
Trochu se v tom plácám.
To je naprosto pochopitelné.
Napij se.
Božínku.
Ha-nul.
Kopeš to do sebe co 15 vteřin. Neměla bys trochu zpomalit?
Neboj se.
Je to dneska hořké, tak si dám jenom lahev.
Jednom jednu?
Jednu každá, nebo spolu?
Každá, samozřejmě.
Málem jsi mě zklamala.
V tom případě…
Si dáme další rundu.
Tohle tempo mi vážně dělá starost.
Na zdraví.
Měl jsem obavy.
A byly oprávněné.
Proberte se, holky.
Rozmočí se vám nudle.
Ha-nul, chtěla jsi ramyun na žaludek.
Ale ale, opravdu?
Ha-nul, koukni, jak Hong-ran chutná.
Jinak budeš mít hroznou kocovinu. Hanul? Dýcháš ještě?
Je to dobrota, Ha-nul.
Já jsem Čong-wu.
Odkdy?
Co pamatuju.
Ty jsi opilá?
Ne, ty jsi opilá.
Probrala ses.
- Tak jez. - Kdo jsi?
Tvůj přítel.
- Odkdy? - Už několik měsíců.
Co je tohle za rozhovor?
Najez se.
Musíš si to nejdřív otevřít.
No jo.
Otevřu ti to.
Děkuju.
- Pij pomalu. - Čong-wu!
De-jongu, rychle.
- Dělej. - Je tu De-jong.
Tys mu volal?
Ne, ty.
Co se to tu děje?
Bože, dobrý?
Proč tu lahev schováváš?
Ta voda…
- Já… - Ha-nul.
No tak.
Sakra. Spadla mi.
- Tak už vstávej. - Nehádejte se.
- Fajn. - Tak jo.
Super. Tak pojď.
Bože, kolik toho vypily?
Moc ne, ale kopaly do sebe jednu za druhou.
To není možné.
Proč jsi je nezastavil?
Vzniklo to kvůli tobě.
Řekls, že jsem děsný, ale děsný jsi spíš ty.
- Jak to myslíš? - Řekla nám, cos před ní dělal.
Tak to taky víš, že to byla nehoda.
Už tak jsem rozrušený, ty šmejde.
„Šmejde?“
Neříkej mu šmejde.
- Přestaň ho trápit. - Jo!
Nebuďte na De-jonga takoví.
Je to chudáček.
Jo!
Tak hele, Čong-wu je větší chudák.
Je to největší chudáček na celé téhle ulici.
Hej, De-jong je největší chudáček v celém Soulu.
To není pravda.
Čong-wu je největší chudáček v Asii.
Copak jsme koně? No tak.
Vezmeme si taxi, než budu chudinka vesmíru.
Dobře, tak běž.
Hodně štěstí.
Je mi Čong-wua tak líto.
Je to největší chudáček na světě.
Čong-wu…
Jsem ten největší chudáček.
Čong-wu…
Brzo budeme doma.
Taxi!
Už jsme skoro tady.
Propána, proč je tak opilá?
Nějakou dobu nepila, tak to tentokrát šlo rychle.
Já z ní jednou umřu.
Komu to volá?
MOJE DCERA, PROFESORKA NAMOVÁ
Mami.
Mám noční a nepřijdu domů.
Pa.
Čong-wu, lhala jsem mámě.
Dneska budu spát u tebe.
Nekoukejte na mě tak.
Kam to jdete?
Dobrou noc.
- Můžeme si chvilku sednout? - Jasně.
Hej.
Jsi v pohodě?
Mám ti sehnat něco na vystřízlivění?
Ne, to by bylo mrhání alkoholem.
Abys věděla,
to „sklapni“ ve výtahu vážně nebylo na tebe.
A o tu pusu se sestrou Doovou jsem nestál.
To vím.
Tak proč ignoruješ moje zprávy?
Víš,
myslím,
že chození je tak trochu jako opilost.
Když piješ, nemáš žádné obavy.
Je ti příjemné být cinknutý.
Směješ se maličkostem.
Jako by ses vznášel na obláčku.
Ale když takhle piješ dál,
nutně to skončí špatně.
Po rozvodu
jsem si slíbila,
že už se nikdy nezamiluju.
Přece jenom se musím postarat o syna.
A nakonec
by zůstaly jen bolestné vzpomínky.
Rozveselil jsi mě.
Staral ses o mě a pomáhal mi,
takže se mi zase rozbušilo srdce.
Ale bojím se žít přítomností.
Nechci se probudit s mučivou kocovinou.
Tak mám trochu strach.
Nebudeš trápit Čong-wua!
Kruci.
Nebudu jenom tak sedět!
Co? Proč nejsem u sebe?
Uprostřed noci jsi vylezla ven, protože ti bylo dusno.
Fakt?
- Čong-wu. - Ano?
Nemůžu ti nechat Ha-nul.
Jak bych ti mohla dát takovou ožralu? To ne.
Co jsem provedla?
Včera poprvé jsem se za tebe styděla.
Ty bláho, nečekal jsem, že tohle někdy pocítíš.
Na ostudu jsem tu já.
Nechte toho.
Každý se někdy může opít a být otravný.
Otravný?
Tak hrozná jsem snad nebyla.
Najez se.
Musíš si to nejdřív otevřít.
Čong-wu, lhala jsem mámě.
Dneska budu spát u tebe.
Jak může být pořád tak rozkošná?
To není možné.
Dobrý. Sluší ti to.
Je tak krásná.
Co tady děláš?
Volala mi Ha-nul.
Ha-nul?
Volala včera večer. Byla úplně namol.
Ptala se na moje číslo u Min-hoa v restauraci.
Prý bych se ti měl omluvit.
- Nebo mě zabije. - Cože?
Vlastně jsem rád.
Chtěl jsem ti zavolat.
Ale tušil jsem, že nebudeš rád, a styděl jsem se.
Nevěděl jsem, co dělat.
Ale jsem rád, že se ti můžu omluvit.
Je mi to líto.
Nenapadlo mě, že moje přátelství je tak plytké.
Ale bál jsem se o práci a netušil, co dělat.
Do smrti toho budu litovat.
Nezapomenu na to.
Chováš se divně.
Klidně si i kleknu.
Jo, kleknu si. Obětuju svoje kolena.
Nebuď teatrální.
Fajn.
Omluva se přijímá.
Víš…
STUDENÝ MILMJON PÁLIVÝ MILMJON
Měl bys jít.
Tak jo. Zase se uvidíme.
- Jo Čong-wu. - Dobrý den, pane doktore.
Tady PR tým z fakultní nemocnice.
Voláme kvůli našemu včerejšímu rozhovoru.
Prosila jsem o rozhovor před zákrokem
a o fotografii pacientky po něm.
Všechno to ignorujte.
Dobrá.
Ale proč tak najednou?
Včera volala profesorka Nam Ha-nul a řekla,
že pokud vás k tomu dotlačíme, tu operaci dělat nebudete.
Chci se vám upřímně omluvit.
To je v pořádku.
Dobře. Na shledanou.
Tohle tím myslela?
Je ti dobře?
Proč jsi toho tolik vypila?
Protože mě kvůli tobě bolelo srdce.
Za tu dobu, co jsme spolu, jsem tě víc viděla trpět
než se usmívat.
Víš co?
Někdy si představuju, jak sedíš úplně sám na lavici obžalovaných.
A vždycky mě to rozpláče.
O tolik jsi přišel.
Lidi tě nenáviděli, i když jsi byl nevinný.
Ztratil jsi přátele.
Zničilo ti to život.
Tak proč je tak zajímá, že jsi dostal kompenzaci?
Ale stejně
ses rozhodl, že ty peníze chceš dát na pomoc druhým.
Ohromil jsi mě, ale zároveň mi to zlomilo srdce.
Nestavěl ses na první místo,
a to mě dojalo.
Opravdu?
Pokud tě bude ještě někdo trápit, postarám se, aby za to zaplatil.
Zařídím, aby se ti omluvil každý, kdo ti ublížil.
Už jsem jim volala.
Tak o tohle šlo.
- Ty tu ještě jsi? - Jo.
Aha.
Tak já půjdu první.
Počkej, půjdeme spolu.
Vidíš? Když jsem se posledně opil, vynadalas mi.
Ale člověk někdy prostě skončí namol, nemyslíš?
Máš pravdu.
Vážně jsem byla otravná?
Nebylo to tak zlé.
Tak jak zlé to bylo? Provedla jsem něco?
Ne, vůbec ne.
Jo vlastně.
Nic jsi neprovedla,
ale v jednom ses zmýlila.
Něco jsem provedla?
Řeklas, žes mě za tu dobu, co jsme spolu, často viděla trpět.
Tak mluv.
Ale já se mnohem víc usmíval.
Ukázalas mi, jak zmírňovat bolest.
Naučil jsem se zapomenout na smutek.
Když jsem tě viděl…
nade mnou plakat,
přimělo mě to…
uvěřit v sílu vřelosti.
A tak jsem to chtěl oplatit
někomu, kdo se taky trápil…
a udělat to po svém.
Vyspal jste se dobře, pane?
Ano, jsem naprosto fit. A vy?
Díky vám jsem v pořádku.
- Prý jste odmítl ten rozhovor. - Ano.
Nechtěl jsem pošpinit náš záměr.
Výborně.
Soustřeďme se na operaci.
Děkuji, že jste mě pochopil a přijal moji nabídku.
Jsem rád, že se na této smysluplné práci můžu podílet.
Vyspala ses dobře? Jak se cítíš?
Prý spala dobře, měla měkkou postel.
Doufá, že operace dopadne dobře, a moc vám děkuje.
Provedeme operaci, jak nejlíp dokážeme. Nebojte se.
Děkuji.
Jaký máte pocit z toho, že povedete operaci?
Prosím?
Ne, to nemůžu.
- Budete tam i vy. - A proč ne?
Vím, že jste v zahraničí takové operace prováděl.
A kdo ví?
Třeba se od vás něco naučím.
Vím, že o ni máte větší starost než já.
Určitě jste se poctivě připravil.
Nechcete ho navrhnout sám?
Dobře. Udělám to, jak nejlépe dovedu.
Dobrá.
Tuhle stranu máme.
Teď tu druhou.
Začnu s anestezií.
Můžeš prosím normálně dýchat?
Podejte 35 mg propofolu.
Podávám 35 mg propofolu.
Zapněte uspávací plyn.
Dobrý den.
Můžu začít operovat?
Ano, můžete.
Budete vést odběr, jak jsme se dohodli,
já budu čekat s uchem.
Skalpel.
- Začneme. - Ano.
Více otevřít.
Proč to nejde oddělit?
Doktore Songu, měl bych o ní ještě něco vědět?
Ne, měla jen mikrotii.
Žádné další komplikace.
Zatraceně.
Do háje.
To bude asi pleurální trhlina.
Má malý dechový objem.
- Dovolte. - Jistě.
Pohrudnice je natržená,
bojím se poranění plic. Musíme to ošetřit.
Dr. Namová, možná má poraněné plíce.
Pokud jí klesne saturace, hned řekněte.
Vydržte. Pokusím se být rychlý.
Ano, pane.
Když bude problém s ventilací, budu ventilovat jednu plíci.
Připravte bronchiální blokátor.
- Rychle, prosím. - Ano.
- Uvědomte hrudní chirurgii. - Ano.
Podržte to. Podívám se tam.
Mezi plícemi a pohrudnicí došlo ke srůstu.
Proto se tkáň roztrhla a neoddělila.
Že ano?
Něco to tam stále blokovalo.
Doktore Songu, proč je tam jizva?
Důkladně jsem ji prohlédl, ale nic jsem nenašel.
Na rentgenu taky nic nebylo.
Saturace padá. Aktuálně na 94 %, ale půjde níže.
Kvůli poranění plic ztrácí kyslík. Toho chirurga, hned.
Kleště a Metzenbaumovy nůžky.
Ukažte.
Mezi plícemi a pohrudnicí je srůst.
Prodělala tuberkulózu?
Neměla žádné přidružené onemocnění.
POSLEDNÍ TŘI ROKY ČASTO KAŠLALA
ANAMNÉZA A MEDIKACE
POSLEDNÍ TŘI ROKY ČASTO KAŠLALA
Její matka zmínila, že poslední roky hodně kašlala.
Pokud tu jizvu způsobila TB,
neukázala by se na rentgenu ani na CT.
Alveoly nejsou příliš poškozené.
Trhlinu zašijeme, zavedeme hrudní trubici a uvidíme, jak to půjde.
- Začneme. - Dobře.
- Podržím to. - Dobře.
Hotovo.
Ověřím, zda neuniká vzduch. Pomalu proveďte Valsalvův manévr.
Ano, začínám.
Naštěstí neuniká.
Zkontroluji ventilaci.
Dechový objem stabilní.
Děkuji. Dokončím to.
Dobrá. Hodně štěstí.
- Podržte to. - Ano.
Kleště a elevátor.
Při této operaci nešlo o život
a nebyla ani mimořádně komplikovaná.
Ale byla zlomovým okamžikem v našich životech.
JP, prosím.
Kleště.
Zdálo se, že Čong-wu už všechno překonal.
A ona vypadala, že zase našla svoje místo.
Když se ohlédnu,
zlomovým okamžikem byla chvíle,
kdy jsme zkolabovali.
Chvíle, kdy se nám zhroutil svět,
umožnila nový začátek.
Za půl roku podstoupí druhou operaci.
Ozvěte se, kdyby se něco dělo.
Dobrá práce.
Děkuju. Děti už se mi nebudou smát.
Mockrát děkuju.
Rád jsem ti pomohl.
Ať ti jde škola.
Něco pro tebe mám.
Tadá!
- To je krása. - Paráda!
Dobrá, brzy nám poletí letadlo. Za všechno děkujeme.
My děkujeme.
Děkuji.
Jistě. Prosím.
Děkuji.
Na shledanou.
Zvládlas to.
Ty taky. Dáme si k večeři něco dobrého?
Já něco mám.
NEZAPOMENUTELNÉ KUŘECÍ ŠPÍZY
Dejte si kuřecí špíz.
Že by… pojďme dál.
- Ahoj. - Ahoj.
Ahoj. Čong-wu!
Co ty tady?
Přišel jsi za náma?
Jo, chci vědět, jakou hrůzu prodáváte.
Díky, Čong-wu.
Nečekal jsem, že tu omluvu přijmeš.
Já myslel, že už tě neuvidím a bude se mi navždy stýskat.
Co je to s tebou?
Proč nemůžeš pozdravit nebo se omluvit?
Jak jste to mohli jíst, když jste mi tak ublížili?
Jíst? Já je jenom griluju.
Čong-wu.
Omlouvám se.
Moc
se omlouvám.
Myslel jsem, že už nás nebudeš chtít vidět.
To jsem měl v plánu.
Ale víte co?
Neměl bych už nic,
kdybych vás odřízl.
Čong-wu, vážně se omlouvám.
Prodáme spoustu špízů a zaplatíme ti ty extra peníze
z tvých reklam.
Šlo o to,
že moje holka otěhotněla
a mámě se vrátila rakovina štítné žlázy.
Potřeboval jsem tehdy pomoc.
Proto jsem se asi tak pomátl.
A jak je mámě teď?
Dobře. Je po operaci.
A brzo budu mít syna.
To je dobře.
A co ty, mimochodem? Jak je to s tebou a Ha-nul?
- Jak to myslíš? - Pamatuješ ten sraz?
Přišli jste na něj tehdy spolu.
A nedávno mi volala, že prý se ti mám omluvit.
Vy spolu chodíte?
No, víte…
Ty vole.
Chceš, aby se s tebou zase přestal bavit?
Dávej bacha na jazyk.
Čong-wu by s tou chladnou Ha-nul nechodil.
Hele.
Můžu dostat skleničku?
Čau, Čan-jongu.
Ahoj, Ha-nul.
Co tady vůbec děláš?
Já ji pozval.
Chodíme spolu.
- Co? - To fakt?
Tys něco provedl?
Tak počkat. Co se to proboha děje?
Ve škole jste byli úhlavní nepřátelé.
- Tak jak? - Stalo se.
„Stalo se?“
Jsi hezká.
Ale, vy dva.
Nejsem tu, protože by se mi stýskalo.
Viděla jsem, jak jste se k Čong-wuovi chovali.
Chtěla jsem jenom, ať se mu omluvíte,
takže nemám radost, že tu s váma pije.
Ale přišla jsem vám říct, že by vás mělo do smrti mrzet,
jak jste se zachovali.
- Ano. - Jo.
A co že jsi to říkal?
„Čong-wu by s tou chladnou Ha-nul nechodil?“
Mám tě proklít?
Jo, od něho to sedí. Sledoval ji
a pak jí málem psal omluvu.
- Páni. - Jak to myslíš?
- Kdo koho sledoval? - Čan-jong.
Hele,
nebylo to nic vážného.
Jenom něco, na co můžeme vzpomínat.
Tak něco.
„Jenom vzpomínat?“
Proč? Co dělám špatně?
Řeším to už tři dny, tak proč to pořád nejde?
Jak to mám vyřešit?
Zblázním se z toho. Nic nefunguje.
Končím. Na univerzitu nejdu.
Tak hele.
Tohle je f(x).
Najdi diferenční kvocient a dosaď ho sem.
Děláš hrozný rámus.
Ahoj, Ha-nul.
Máš ráda vepřový řízek Pikachu? Zvu tě.
A nebo kotletu s hořčicí a kečupem
a k tomu sodovku.
Řeknu ti pravdu, Ha-nul.
Jsi ta nejhezčí holka ve škole.
Když jsi nastoupila, myslel jsem, že jsi bohyně.
Jsi nejhezčí nejlepší studentka, co znám.
Ne, jsi prostě nejhezčí.
Jsi prostě hezká.
A ty jsi nejhloupější student, co jsem kdy učil.
Tak vepřový řízek Pikachu, jo?
Co ti chudák Pikachu provedl?
Vysvětlím to, pane.
Já se o tohohle Pikachua postarám. Běž se učit.
- Nashle. - Děkuji.
Pane!
- Pojď. - Tak se uvidíme u stánku!
To se pleteš.
Tak to nebylo.
Řešil jsem pár dnů jeden problém.
Měl jsem radost, že mi s ním pomohla.
Tak hele, dělala jsem to kvůli sobě.
Pořád sis brblal a rušil mě od učení. Proto jsem to spočítala.
To je pravda. Nikdy za nikoho nepočítala příklady.
Jak jsi mohl být tak poblouzněný, když jsi ji celou dobu pomlouval?
Tak hele, vím, že jsem ti ublížil, ale něco si ujasněme.
Pomlouval jsi ji ty. My jenom přizvukovali.
Ty ses totálně zbláznil.
Kdy jsem ji pomlouval?
Každý den.
Štvalo tě, že je takový blázen do učení.
- Jo. - Chtěls být od ní co nejdál.
- Přál sis, aby zakopla o práh. - Jo.
Co ještě?
Pamatuješ, jak vyřešila tu rovnici?
Je mi trapné to říct.
Není Ha-nul hrozně otravná?
- Jo. - Rozhodně.
Nejsem v matice lepší než ona?
- Jo. - Nejenom v matice.
Máš pravdu.
Matika jí fakt nejde.
Tak to nebylo.
Vůbec ne.
Hej.
Ježkovy voči.
Chovali jsme tehdy jak malí, co?
Byli jsme nezralí.
Tak prosím zapomeň, že ses mi líbila.
- Prosím. - Prosím.
Pravda je, že aspoň krátce se líbila každému klukovi.
Uk-reol z rozhlasu po ní pálil a ten baseballista Sok-pil taky.
- Ha-nul byla tak oblíbená? - To si piš.
Udělala jsem chybu?
Co myslíš?
Totiž,
volala jsem Mu-gunovi, aby se ti slušně omluvil.
Asi to bylo všetečné.
Bylo to dobře.
Kdykoli o mně vyšel nový článek,
věděl jsem, že nemám číst komentáře,
ale nemohl jsem si pomoct.
A jeden člověk mě tam vždycky bránil.
Byl to Mu-gun.
Opravdu?
Tehdy mě napadlo,
že bych měl začít odpouštět
a být optimistický.
A pak jsi mu zavolala.
Aha.
Ale…
Dneska jsem slyšel příliš, abych byl jenom optimista.
Netušil jsem, jak jsi byla oblíbená.
No, asi byla. Občas mě kluci zvali na rande.
Řekla bych
jednou za tři měsíce.
Teda, fakt jsi byla docela oblíbená.
Takže ti učení a práce bránily v randění?
Bránily?
Ba-da říkal, žes nikoho neměla.
To ne. Říkala jsem, že jsem někoho měla.
To byla pravda?
- Jo, byla. - A kdo to byl?
Jeden kluk z naší čtvrti. Tři roky za mnou chodil.
- A kdy? - V prváku na vysoké.
Na univerzitě jsem se cítila dospělá,
tak jsem dala vztahům šanci, ale…
- Ale? - Pět hodin a bylo po všem.
Studium mě bavilo víc.
Ty bláho.
A čím tě tak zaujal,
když tě kluci někam zvali co pár měsíců?
Jeden večer bylo chladno.
A on mi půjčil bundu.
- To stačilo? - Jo.
- Nic víc? - Ne.
- Ha-nul. - Ano?
Já jsem lepší.
- Umím se líp svlíkat. - Cože?
Vážně.
- Mám si to svlíct? - Ne.
- Tak mám? - Bože, obleč si to.
Není randění úžasné?
Někdy jsme jako děti.
Jindy nás zasáhnou úplné maličkosti.
Ale ty nechceš být zasažená, že?
Nechceš si zas nechat ublížit.
Ale já ti neublížím.
MÁTE NOVOU ZPRÁVU
DCERA
Brzo budu doma, tati. Objednej mi malatang.
HONG-RAN
Chci ti dělat jenom radost.
Není to moc laciné?
Tati, objednej radši tteokbokki.
„Hong-ran, jsem
jiný než
tvůj bývalý muž.“
Ten pálivý, posypaný sýrem.
Nemůžu tě takhle nechat jít.
- No tak. - A taky skleněné nudle.
Mám tě vážně rád.
Přijmi mě, prosím.
DCERA
Počkat.
Smazat.
Do háje!
Co jsem to… jak…
Un-čong, víš…
Vysvětlím ti to.
Objednáme tteokbokki.
Chtělas to pálivé se sýrem a mrkví?
- Ne, s lilkem a… - Tati.
Ano?
Ty máš někoho rád?
Ano.
To ta „Hong-ran“ mi poslala ty makronky?
Jak to víš?
Vím, že nejsi dost in, abys mi je koupil sám.
Taky ti pomohla koupit mi prádlo a navrhla,
ať mi zvýšíš kapesné?
Jo.
Tati.
Nejlepší je pozvat ženu někam osobně.
Co prosím?
Než tam půjdeš, hezky se obleč a použij nejlepší vůni.
A něco jí kup.
Co bych jí měl dát?
Kup jí květiny.
Ne velkou kytici, stačí menší.
Buď nenucený.
Tak jo. Nenucený?
Tak dělej. Už ses rozhodl.
Dobře.
Jdu se převléct, jo?
Hong-ran, můžeme se na chvíli vidět?
Takhle pozdě? Proč?
Musím ti říct něco, co nepočká.
O co jde?
To ti řeknu osobně.
Hong-ran.
Bože, omlouvám se.
Řekls, že mi to řekneš osobně, ne…
Tak cos mi chtěl říct?
Víš…
Pojďme spolu pít a nebát se kocoviny.
- Žijme přítomností. - Co prosím?
Ty umíš pít s mírou, tak o co jde?
Koupím ti něco na kocovinu.
Mám tě rád.
Máš rozkošný obličej, úžasně se staráš o syna
a umíš mluvit tak nenuceně.
Moje city k tobě každý den sílily.
A budou sílit dál.
Tak už mi to dej.
Děkuju.
- Na. - Děkuju.
Řeknu ti pravdu.
Jsem teď trochu nervózní, když vím, jak oblíbená jsi byla.
Proč?
Měls milion sledujících na NeoTube. Chodila ti spousta zpráv.
To proto, že jsem byl plastický chirurg, dobře jsem radil
a choval se přátelsky.
Ale ty sis získávala pozornost jenom vzhledem.
A to…
To by nešlo. Budeš chodit zakrytá.
Prosím tě.
Ty se nebudeš stěhovat?
- Stěhovat? - Jo.
Je to tu malé a nepohodlné. Teď už máš peníze na lepší.
No jo, ale já nechci.
Máš teď spoustu práce.
Když jsem tady, můžu tě vídat.
Myslíš?
A taky tvoje máma, strejda a Ba-da
mi přirostli k srdci.
Jsou mi bližší než moje rodina.
Chci s nimi bydlet dál.
V tom případě…
Chceš se připojit k mé rodině?
Co?
Buď moje rodina.
Ale ne!
Propána!
- Kde máš náplast? - V šuplíku.
Požád…
Ne!
Co je to všechno?
To je pro tebe.
Všechno?
Proč toho je tolik?
Nevěděl jsem, co se ti líbí. Kupoval jsem je postupně.
Ale nevěděl jsem, jak ti je dát.
Proto jsem ti je doteď nedal.
Ty jsi neuvěřitelný.
Nejdřív ti to ošetříme.
Vypadá jako prsten.
Jo.
Mám jenom prstýnek z náplasti,
a ty toho pro mě máš tolik.
Tenhle je mnohem hezčí.
Objalas mě jako ten prstýnek z náplasti,
kdykoli jsem se trápil.
To byla ta nejdojemnější žádost o ruku.
Žádost o ruku?
Chceš, abych patřil do rodiny.
Myslela jsem to tak, že si můžeme být blízcí jako rodina.
Hej!
Počkat.
Srdce mi poskočilo, když jsi to řekla.
Nechápu, jak jsi mě mohla obelstít. Hrome.
- Já… - Takže takhle, jo?
Chápu. Fajn, dobře.
Počkej.
Myslela jsem jenom…
Co to děláš?
Sluší ti to.
Co je to? To je trošku moc, ne?
Tak moc, jako moje láska k tobě. Ta se taky třpytí a září.
Nepovídej.
Buď moje rodina.
Přítelkyně, kamarádka
a taky manželka.
Chci, abys byla
tím vším.
PANÍ KONG WOL-SON
Řekni jí, že máš noční.
Co?
DOKTOŘI NA DNĚ
Myslíš, že mě odmítla?
- Tak pojď. - Jsi starý mládenec.
Šéf mě chce na půl roku poslat do ciziny.
Mrzí mě, že tě tu mám nechat.
Řekl jsem, že ti nechci stát v cestě.
Čong-wu.
To je vtip? Jak mám vydržet půl roku?
Nechoď, prosím!
Jsem hrdý, že jsi úspěšná žena.
Neopouštěj mě!
GRATULUJEME
Dnes třeba šťastná…
- Snad budeme dál vycházet. - Tak jo.
…a zítra najednou smutná.
Tak pojď.
Ale to nevadí.
Tu nabídku beru.
Když se objeví smutek, vždycky přijde i štěstí.
A tak to stačí.