U bostonské policie jsem byl 38 let.
Hodně jsem se přiučil.
Nejvýznamnější poučení bylo,
že když chce někdo ublížit, najde si způsob, jak to udělat.
Děláme vše, abychom takovým tragédiím zabránili...
ale lidé mají i jiné stránky, které nikdo nevidí.
AMERICKÁ ŠTVANICE:
ÚTOK NA BOSTONSKÝ MARATON
1. DÍL BÍLÁ KŠILTOVKA, ČERNÁ KŠILTOVKA
Běžel jsem 59 maratonů.
A ten bostonský je nejlepší maraton na světě.
POLICEJNÍ KOMISAŘ BOSTONSKÉ POLICIE
Je to něco jako Svěcení jara. Kolem Velikonoc.
Město ožívá. Všechno kolem kvete.
Všichni se těší na Den vlastenců.
V Bostonu je to místní svátek.
Všichni vyjdou ven, aby viděli maraton.
Ve městě je to svátek a výjimečný den.
Massachusetts je jedno z mála míst, kde se slaví Den vlastenců.
Je to úžasné, protože je to spjato s dějinami.
Je skvělé vracet se do města,
ve kterém můj přízvuk zní přirozeně.
Lidé z Bostonu jsou z Bostonu. Je v tom spousta hrdosti.
Na světě nejsou lepší lidé než obyvatelé města Boston.
- Vyhráli jsme! - Jdi do prdele!
Když jde o sport, dokáží být vážně hnusní.
Bruins, do toho!
Maraton je ale v Bostonu velká událost.
Je to nejstarší maraton v Americe.
A taky nejdůležitější.
Je to slavnostní den. Lidé z toho dělají velkou vědu.
Uzavírají se vlakové a autobusové linky. Ulice jsou plné lidí.
Jezdím na maraton každý rok,
s tou samou skupinkou lidí,
abychom viděli mého přítele Kevina.
Nikdy bych nevěřil, že poběžím maraton.
Začal jsem běhat až ve 42.
Je to skvělé, něco jako párty.
Každý podporuje a fandí všem.
Všichni jsou si rovni.
Startovní čára je v Hopkintonu a běží se 42,2 kilometru.
Závod končí ve městě. Když se tam ocitnete,
všichni jsou přátelští a přejí vám štěstí.
Lidi jsou tak milí.
Město Hopkinton je dokonale připravené.
Jejich motto „Celé to začíná tady“ se dá přímo cítit.
Dostat se do Bostonu je celkem úspěch.
Ne že se zapíšete, musíte se kvalifikovat.
Když se zúčastníte Bostonu, dosáhnete svého vrcholu.
Centrum Bostonu, řeka Charles.
Akce je součástí oslav Dne vlastenců.
15. DUBNA 2013
Ten den jsem měl tu čest vyrazit hned z první linie.
BOSTONSKÝ MARATON 2013
A pro někoho už Bostonský maraton začíná.
Kompletní podívaná na letošní Bostonský maraton je už k mání...
Je to jako každý jiný maraton. Všechny to těší.
Nemohl to být dokonalejší den.
Trénuju s tátou! Chvilkami se mnou běží.
- Pozdrav. - Ahoj.
S kamarádkou Krystle jsme měly zpoždění, protože jsme noc předtím pařily
a vstávaly dost pozdě.
Podívejte se.
Bostonský maraton právě míjí stadion Fenway Park,
který se po skončení zápasu mezi Red Sox a Rays vyprázdní,
a další tisíce lidí zaplaví ulice.
Říká se, že zde v ulicích Nové Anglie sleduje Bostonský maraton
na půl milionu lidí.
Krystle na Bostonský maraton nechodila,
protože pokaždé šla na Red Sox.
Nyní míří do levého pole. Míček letí přes zeď.
Pedroia obíhá všechny mety a míří k té domácí.
Míček nestačí doletět. Red Sox vyhrávají! Walk-off na Den vlastenců!
Ten den jsme s Krystle šly postranní uličkou
a zabraly si skvělé místo v cílové rovince.
Díváte se na ulici Boylston plnou lidí
a vlajek všech zemí.
V cílové rovince jsem ty vlajky vyfotila
a zveřejnila na Facebooku.
Psaly jsme si zprávy s přáteli a vyzývaly je, ať taky přijdou.
Samy jsme chtěly zůstat,
protože jsme doufaly v parádní snímek Kevina,
jak probíhá cílem. Tak jsme tam nakonec zůstaly.
Vzpomínám, jak jsem pokaždé zabočil doleva na Boylston
a o pět bloků dál viděl cílovou pásku.
A přestože vás všechno bolí, slyšíte dav, jak vás povzbuzuje.
Je tam vaše rodina, policejní kolegové.
Máte z toho husí kůži.
Zvládl jsem to za 3 hodiny a 35 minut, což mě v mém případě
vážně nadchlo.
Nastartoval jsem auto a vydal se domů do jižního Bostonu.
Konkrétně ten den se to začalo trochu zalidňovat,
jak přibíhali další běžci.
Povzbuzovali jsme je: „Výborně. Povedlo se!“
Prostě tu atmosféru miluju. Líbí se mi povzbuzování.
Je to jako venkovní párty.
Stály jsme tam a čekaly na Kevina.
Najednou přišla zpráva od kámošů, co ho sledovali,
že Kevin dostal někde u Cambridge křeč,
takže do cíle dorazí o něco později.
Měly jsme skvělé místo a řekly si, že se odtamtud nehneme.
Panebože.
To je v hajzlu.
833. Právě něco explodovalo u cílové čáry.
UCC, slyšel jsem dobře?
Ano, potvrzuji.
Došlo ke dvěma výbuchům na rohu Boylston a Exeter.
POČÁTEK - 0 HODIN PONDĚLÍ
1 HODINA - PONDĚLÍ
- Vanesso! - Co to sakra je?
- Ne! - Co to kurva je?
Probrala jsem se na chodníku.
Byl tam strašný smrad.
Hrozně mi zvonilo v uších a skoro nic jsem neslyšela.
V tu chvíli nastal chaos.
Rozhlédla jsem se kolem...
Byly to výkřiky hrůzy.
Jo?
Běžte tímhle směrem.
V jednu chvíli jsem zahlédla ženu, podívám se jí na nohu a říkám:
„To vypadá fakt zle.“
Musím to krvácení nějak zastavit.
Měla jsem jen opasek.
Sundala jsem opasek
a ovázala jí tím nohy, abych zastavila krvácení.
Vysílačkou hlásili,
že by mohla explodovat třetí bomba.
Ulice je kvůli bombám uzavřena!
Volala jsem tehdy svému příteli a řekla mu, že ho miluju.
Promiňte.
A požádala ho, aby to samé vyřídil mámě.
A pak
se spojení přerušilo.
Všude byla vidět krev.
Nohu jsem měla vytočenou do strany a byla zlomená.
Ale měla jsem vedle sebe Krystle a držela ji za ruku.
Vypadala jako hadrová panenka.
Najednou si člověk začal uvědomovat vážnost celé situace.
Bylo to hrozné.
Co se týče těch explozí, nedělejte si s tím starosti, ano?
Bylo to vážně hlasité.
Pamatuju si, že pro mě přišel celý tým lidí.
Ptali se na jméno, ale já nedokázala odpovědět.
Když mě naložili do sanitky,
přiběhla za mnou paní a povídá: „Tady máte telefon.“
Vzala jsem ho a dala si ho do kapsy,
ale nebyl to můj telefon.
Byl Krystlin. A dál už si nic nepamatuju.
25 MINUT PO VÝBUŠÍCH
MIMOŘÁDNÉ ZPRÁVY
Přinášíme vám nejnovější zprávy z Bostonu.
Dozvěděli jsme se, že u cíle Bostonského maratonu
došlo nejméně ke dvěma výbuchům.
Ukážeme vám živé záběry z vrtulníku.
V Bostonu ve státě Massachusetts
zřejmě dnes odpoledne došlo k velké tragédii.
Nevíme, co explodovalo. Ani nevíme, jestli to byla nehoda.
Neví se, zda to někdo nastražil.
Když jsem se rozhlédla, všude byl chaos.
Někdo se zmínil,
že tam byl někdo...
kdo zemřel.
V ten moment jsme se snažili dostat ty nejakutnější případy do nemocnice.
Zastavili mě blízko u cíle.
Policajti mi řekli, že závod byl zrušen.
Závod byl zrušen. Je konec. Maraton skončil.
Říkali, že tam byla bomba nebo tak něco.
Takže jsem... Nikdo ale nic nevěděl.
Utíkejte!
Všichni se snažili dostat z města.
Volal jsem Karen, ale telefony nefungovaly.
Věděl jsem, že je to problém. Velký problém.
Jdeme! Všichni běžte tudy. Je načase to ukončit. Pojďte!
Kam máme jít?
Po maratonu jsem se vrátil do jižního Bostonu.
Přiběhl ke mně jeden ze strážníků a povídá:
„Podle všeho poblíž cíle vybuchly dvě bomby.“
A já na to: „Cože? To není možné, vždyť jsem byl přímo u toho.“
Skočil jsem do auta a zapnul sirénu.
A když jsem jel přes most na 4. ulici,
viděl jsem lidi plakat.
Bylo mi jasné, že to bude něco příšerného.
Na místě činu
jsem uviděl komisaře Davise, který jel také na místo činu.
Vystoupil jsem z auta a jakmile jsem se dotknul země,
cítil jsem pod nohou šrapnel.
Na druhé straně ulice jsem viděl ty škody.
Takové množství krve a částí těl ležících na zemi
jsem ještě v životě neviděl.
Pohyb, pokračujte. Až dozadu.
Vidět tu zkázu,
ležet mladá těla na ulici,
jsou věci, které z mysli nikdy nevymažu.
Hned mě napadlo,
že by mohlo jít o teroristický útok. Bylo to celkem zdrcující.
Nikdo nevěděl, co si myslet.
Hlavou vám běhá tolik myšlenek...
Kde máte začít?
Jsem reportér už víc jak tři desetiletí.
Když se dostanete do takové situace, v dějinách Bostonu bezprecedentní,
snažíte se jako investigativní novinář
poskytnout svému publiku vysvětlení.
Spěchal jsem na místo činu, které v tu dobu teprve zahrazovali.
Existoval předpoklad, že by mohlo dojít ještě k něčemu horšímu než dosud.
Byla to situace, která všechny vyděsila.
Příčinu výbuchu zatím neznáme.
Všichni se nyní snaží pochopit, co přesně se stalo.
Seděli jsme v restauraci. Došlo ke dvěma výbuchům.
Jeden slabší, druhý opravdu hodně silný. Je to fakt hrůza.
Znělo to jako rána z děla.
Bylo to tak silné, že mi to málem strhlo čepici.
Nevím přesně, co vědí, jestli je to nehoda, nebo ne.
Nikdo netušil, co se stalo.
Policie se potýkala s velkým zmatkem.
- Není... - Je to běžec?
Neumí anglicky. Nemůžeme ho nikde najít.
Přišel za mnou policista a řekl:
„Běžte odsud. Nevíme, co se ještě může stát.“
Začala nás zaplavovat hlášení o bombách po celém městě.
Náhle došlo k podezřelému požáru v knihovně JFK.
Došlo k tomu podezřele krátce po těch dvou explozích.
Mohlo by to mít spojitost?
Už došlo ke dvěma výbuchům.
Všichni si mysleli, že budou tři.
Naší největší obavou byl další útok.
Šlo o něco pro nás neznámého, jakákoliv pomoc byla vítána.
Takže jsem okamžitě oslovil Ricka Deslaurierse.
ZVLÁŠTNÍ POVĚŘENÝ AGENT FBI
Kolegové mě označují za člověka, který vyhodnocuje.
Všechno hodnotím do detailu.
Snažil jsem se přijít na to, jak dosáhnout co nejlepšího řešení.
1 HODINA - PONDĚLÍ
2 HODINY - PONDĚLÍ
Po příjezdu do Bostonu
bylo nejdůležitější zjistit, jestli v oblasti nejsou další bomby.
Jenže to šlo udělat až po zajištění místa činu.
Museli jsme uzavřít 500 metrů ulice Boylston
a dále po jednom bloku na sever a na jih od té ulice.
Byl to zdrcující pohled. Neskutečný masakr.
Na chodnících byla stále krev obětí.
Při ohledání místa činu bylo vidět, že všude jsou poházené tašky.
V každé z nich mohla být bomba.
Bylo nutné vyslat na místo specialisty na bomby
a hledat další možná výbušná zařízení.
Měli jsme cvičené psy.
Prohledávali jsme tašky, batohy, výkladní skříně.
A dále vyklízeli místo činu.
Pyrotechnici zajišťovali místo činu,
aby do hry mohli vstoupit i ostatní experti.
Jen jsme zjistili, že na místě nejsou žádná zápalná zařízení,
volali jsme prokurátorce Carmen Ortizové.
V konečné fázi to bude ona, kdo bude stíhat atentátníky.
2 HODINY - PONDĚLÍ
Když jsem viděla tu zkázu,
stála jsem tam s nechápavým výrazem.
Rozhodně to vypadalo jako teroristický čin.
Viděli jsme kovový šrot, diabolky do vzduchovky, krev.
Věděli jsme, že to byl nějaký druh odpalovacího zařízení.
Na letiště Logan jsme vyslali policisty, aby stihli cestující,
kteří mohli pořídit nějaké fotky.
V této fázi jsme terminál Black Falcon
určili jako místo pro zpracovávání důkazů.
TERMINÁL BLACK FALCON
Bylo to nesmírně důležité, protože šlo o bezpečné a výhodné místo,
kde se daly shromáždit a zpracovat důkazy, a pak poslat do laborky ve Virginii.
Byla tam strašná spousta důkazů.
Byla to odlišná situace, než jsme bývali zvyklí.
Šlo o největší případ, který se v tomto městě řešil,
aniž bychom věděli, kdo za ním stojí.
Začali jsem vysílat vyšetřovatele, aby vyslechli zraněné.
Na rukou a v zadní části nohy mám střepiny.
Taky popáleniny, ale měl jsem štěstí.
Někteří zranění podstoupili amputace již na místě činu.
Utrhlo jim to nohy.
Pak jsme dostali zprávu o podezřelé osobě,
kterou vezli na pohotovost.
Tento saúdský občan se vynořil z oblaků kouře.
Byl pořezaný, měl roztrhané oblečení.
Když si všiml, jak se k němu blíží policie,
popadl mobil, hodil ho na zem a rozšlapal. Mobil může sloužit jako rozbuška.
Jednoho člověka jsme zadrželi.
Je to saúdský občan, který se nacházel blízko místa výbuchu.
Říkám si: „Není to jeden z nich?“
4 HODINY - PONDĚLÍ
Jako první jsme se dozvěděli,
že za podezřelého byl považován saúdský státní občan.
Mělo se za to, že to může souviset s al-Káidou.
Již déle než deset let je tato země vystrašená
a ostražitá před dalším útokem.
Dnes k němu bohužel došlo.
Policie musela toho saúdského občana
vyslechnout v nemocnici, protože byl zraněný.
Mluvili jsme s ním, zásahovka s detektivy navštívili jeho dům.
V domě jsme našli podezřelé dokumenty, pasy a podobné závadové věci.
Vzhledem k závažnosti situace se všechno snažíte dělat podle zákona.
Pokud tedy důkazy vedou k osobě, která mohla ten zločin spáchat,
můžete je následně použít u soudu.
Úřady prohledaly byt zahraničního studenta,
kterého po výbuchu viděli, jak zraněný utíká.
Nic se u něj však nenašlo a je mimo podezření.
Ukázalo se, že byl jen obětí. Neměl s tím co dělat.
Byl to jen náhodný Saúd poblíž cíle,
který naneštěstí žil v době islamofobie.
Bylo zřejmé, že existuje jistá míra předsudků,
kdo to mohl způsobit.
První den nebyli žádní podezřelí.
Měli jsme pár stop, ale nic podstatného. Uspořádali jsme tiskovku,
abychom veřejnosti sdělili, co o těch bombách víme.
Guvernérovi jsem přednesl možnost teroristického útoku,
a tím pádem se vedení tohoto případu ujme FBI.
Na rovinu jsem jim řekl: „Jo, je to vaše.“
Guvernér ale požádal mě, abych vedl tiskovku.
Podivil jsem se: „Já?“
Mělo mě to napadnout, že?
Politici neradi přinášejí špatné zprávy, takže k tomu využívají mě.
Předám slovo Edu Davisovi, bostonskému policejnímu komisaři.
Děkuji, guvernére.
Ve 14:50 došlo poblíž cíle Bostonského maratonu
k souběžným výbuchům.
Lidé mohou být klidní, ale měli by vzít na zřetel,
že jde o pokračující vyšetřování. Proto žádáme,
aby k nám směřovaly veškeré informace, které jsou k dispozici.
Veřejnost jsem požádal o související fotografie.
Pokud si někdo něčeho při incidentu všiml,
měli by nám zavolat na telefonní číslo 1-800-494-8477.
Mnohokrát v takových případech někdo vidí, co se stalo,
a řekne si: „Bože, vždyť říkal,
že něco takového udělá. Musím zavolat policii.“
Považujete to nyní za teroristický útok?
Guvernér Patrick to nazval útokem. Může jít o teroristický útok?
Zatím to nemáme za definitivní,
ovšem na základě toho, co se stalo, si můžete učinit závěry sami.
Jako občanovi a reportérovi mi to připadalo jako teroristický čin.
Někteří lidé kritizují FBI za to, že čin neoznačila za teroristický,
ale bylo třeba shromáždit důkazy.
5 HODIN - PONDĚLÍ
6 HODIN - PONDĚLÍ
Tu noc jsem se poohlížel po Karen.
Nevěděl jsem, co se děje.
Dcera se mě ptala:
„Můžu tě s těmi vlajkami dát na Facebook?“
MODLÍM SE ZA NI.
DOUFÁM, ŽE JSI V BEZPEČÍ. OZVI SE
Volal mi Krystlin přítel Joe,
který mě přijel vyzvednout.
Ukázal mi fotku Karen a Krystle, jak leží na zemi.
Nějakým způsobem už to bylo on-line.
Viděl jsem jejich obličeje. Vypadaly, jako by z nich vyprchal život.
Hned jsme se vydali do Bostonské nemocnice.
Když jsme dorazili, řekli mi, že Krystle tam je.
Že jí operují nohu, která vypadá zle, ale snaží se ji zachránit.
Řekli mi, že Karen tam ale není.
Nedokázali nám pomoct, protože nic nevěděli. Vůbec nic.
Jen dodali:
„Nevíme, co na to říct.“
A pokračovali v práci.
Nedávalo to smysl.
Poradili nám,
abychom se přeptali ve všech nemocnicích.
Tak jsme šli.
Nikde ani živáčka. Něco takového jsem ještě neviděl.
V Bostonu nebyla živá duše.
Hledali jsme všude, volali do všech nemocnic.
Nikdo nám nepomohl. Karen jsme prostě nemohli nikde najít.
V duchu jsem si říkal, že Karen je mrtvá. Nepochyboval jsem o tom.
A najednou mi zazvonil telefon.
Řekli mi, že Karen je na operačním sále.
Nemohl jsem tomu uvěřit. Chtěl jsem se přesvědčit na vlastní oči.
Tak jsem se vrátil do nemocnice
a viděl Karen.
Kevin byl první člověk, kterého jsem po probuzení viděla.
Byl jsem šťastný. Vzal jsem ji za ruku a zmáčkl.
Nevěděla, co se děje,
tak jsem řekl: „Všechno bude dobrý.
Neboj se. Mám tě moc rád.
Mám tě rád a všechno bude v pořádku.“
Byl to zázrak.
10 HODIN - PONDĚLÍ
Hned první večer jsme věděli,
že naší nejlepší stopou bude video z místa činu.
Z tak významné akce existovala celá řada různých reportáží.
Lidi to všude natáčeli svými mobily a videokamerami.
Vtom se objevil Kevin Swindon.
Kevin Swindon byl vedoucím kybernetického týmu
bostonské pobočky FBI.
Mou náplní byla počítačová a digitální kriminalistika.
Hned jsme věděli, že digitální média
budou v tomto případu významným faktorem.
Telefony nezvonily, ale přicházelo množství e-mailů.
Tolik, že nám hrozilo přeplnění schránky.
Desítky tisíc e-mailů.
Jedno jsem ovšem nevzal v potaz: obrovský objem příchozích důkazů
v digitální podobě.
Přicházely tisíce fotografií a videonahrávek z mobilů.
Vypadá to na 3:38 a nějaké drobné.
Jen na ulici Boylston se našlo přes 125 mobilů.
Máme za sebou první míli Bostonského maratonu.
Pro pána!
Co to kurva je?
V tu chvíli nebyly stopy.
Takže jsme hledali video, které by poskytlo nějaké vodítko.
Měli jsme záznamy z přilehlé restaurace a drogerie,
měli jsme záznamy z bank a firem umístěných různě na trase závodu.
Nashromáždili jsme všechna videa, která byla k dispozici.
Měli jsme stovky tisíc videí,
ale problémem bylo zpracovat takové množství důkazů
v nějakém rozumném čase.
Když chcete prověřit osmihodinové video,
zhlédnutí vám zabere osm hodin.
Měli jsme značný počet lidí, celé týmy lidí,
kteří videa vyhodnocovali.
Problém byl v tom, že šlo o tisíce hodin videa.
Další výzvou byl fakt,
že jsme nevěděli, co a koho hledáme.
Každá minuta navíc
dávala pachateli příležitost uniknout.
Čekalo mě nejintenzivnější vyšetřování,
které kdy bostonská policie vedla.
Když došlo k bombovým útokům,
byli jsme s rodinou na dovolené v Arizoně.
Právě jsem FBI oznámil, že se chystám do důchodu.
ZÁSTUPCE ZVLÁŠTNÍHO POVĚŘENÉHO AGENTA FBI
Když jsme zastavili v Sedoně, začal mi neustále vyzvánět mobil.
A tehdy jsem viděl obrázky z bombového útoku.
Bylo to zdrcující.
Dělal jsem na násilných zločinech, drogách, ganzích.
Mnoho lidí by řeklo, že přitahuju průšvihy.
Když jsem viděl obrázky bombového útoku...
manželka řekla: „Běž dopadnout ty hajzly.“
16 HODIN - ÚTERÝ
17 HODIN - ÚTERÝ
Tohle je nejblíž,
co se dá ke včerejšímu výbuchu na maratonu dostat.
Je to přísně střežené, jak se dalo čekat.
Pořád nevíme, kdo to včera udělal.
Také nevíme proč.
Zatím nebyl nikdo zatčen. Neexistují žádní známí podezřelí.
TŘI MRTVÍ, 176 ZRANĚNÝCH
Byla nalezena jen dvě výbušná zařízení. Jde o ty, která obě vybuchla.
Žádné nevybuchlé bomby se nenašly.
V úterý ráno začaly procházet místo činu týmy,
které se zabývaly vyhledáváním a identifikací důkazů.
Našli jsme důkazy na budovách, parapetech, na autech.
Jednalo se o rozlehlé místo činu. Všechno bylo pošlapané a všude rozházené.
Zajímal nás šrot, střepiny.
Typ střepin, které zajistili, nemohly pocházet z okolních předmětů.
Jednalo se o tesařské hřebíky a munici do vzduchovky.
Chtějí zjistit, jak byla ta bomba sestavena.
Jaký materiál byl použit? Jaká zápalná šňůra? Jaký druh rozbušky?
Byly tam potrhané batohy, na rozdíl od batohu, který použili.
Byly tam batohy, ve kterých zřejmě přenášeli bomby.
Experti na bomby ihned sdělili názor: „Jde o dálkově ovládané zařízení.“
Jak jsme hromadili důkazy,
začali jsme skládat mozaiku ohledně explozí.
První bomba vybuchla blízko cíle.
Druhá explodovala asi 12 vteřin poté,
před restaurací Forum.
Naší teorií bylo,
že bomby byly na místa útoků přeneseny v batozích.
Šlo o bomby v tlakových hrncích naplněných kovovými úlomky.
Tlakové hrnce jsou populární teroristické zbraně,
protože se dají koupit v různých obchodech.
Víko tlakového hrnce použitého při pondělním útoku
bylo nalezeno na nedaleké střeše.
Připadá vám to,
že čin vykazuje jisté znaky domácího terorismu?
Vyšetřuje se terorismus, takže jde o případ terorismu.
A to navzdory zdrženlivosti politiků, kteří se to bojí takto označit.
S tím se nedá nic dělat, přesto se jedná o vyšetřování terorismu.
Proto akci řídí FBI.
Terorismus je útok motivovaný ideologií.
U bombového útoku v Bostonu jsme nevěděli, oč jde.
V té době, bez ohledu na to, kdo čin spáchal,
jsme našli batohy, tlakové hrnce
a kousky kovu, které byly uvnitř tlakových hrnců.
Zjevně upravené ke zmrzačení a zabíjení lidí.
Proto jsme se americké veřejnosti nebáli sdělit,
že šlo o teroristický útok.
20 HODIN - ÚTERÝ
21 HODIN - ÚTERÝ
Všem dobré ráno.
Právě jsem přes ředitele FBI Muellera
dostal zprávu od týmu národní bezpečnosti ohledně útoků v Bostonu.
Vzhledem k tomu, co o té události víme,
FBI tento případ vyšetřuje jako teroristický čin.
Kdykoliv jsou bomby použity k útoku na nevinné civilisty,
jedná se o akt teroru.
Zatím však nevíme, kdo a proč to udělal.
Dokud nebudeme mít všechna fakta, neměli bychom činit závěry.
Avšak buďte si jisti, že tomu přijdeme na kloub.
Zjistíme, kdo to udělal. A zjistíme, proč to udělal.
IMAM - BOSTONSKÁ ISLÁMSKÁ SPOLEČNOST
11. září bylo zlomovým bodem pro nás všechny.
Pro muslimy o to víc.
Byli jsme šokováni tím, co se stalo.
Zároveň došlo k viditelné změně.
Rozhodně jsme měli pocit, že se z nás najednou stali pachatelé.
Bylo to pro nás těžké.
Podstatou islámu je být dobrým člověkem.
Stojíme tu jako Američané. Jsme tu jako součást společnosti.
Když ale něčemu nerozumíte,
vaší první reakcí je strach.
A přesně tak tomu bylo s muslimy.
NIKDY NEZAPOMÍNEJME
Vraťte se domů!
Vypadněte odsud!
Vraťte se domů!
VYSOKOŠKOLSKÝ STUDENT
V době po 11. září nastala krutá šikana.
Bylo to konzistentní. A každodenní.
Neustále jsem skrýval určité aspekty sebe sama.
Při každém
životním rozhodování.
Do Bostonu jsem se přistěhoval v sedmi.
Dva týdny před 11. zářím.
Děti mi nosily atrapy bomb,
pak začaly utíkat a vydávat tikající zvuky.
Takže jsem se hodně styděl, že jsem muslim.
Když k tomu útoku došlo, byl jsem na vysoké.
Modlil jsem se, aby to nemělo nic společného s islámem.
Nešlo se ubránit tomu vnitřnímu tíživému pocitu,
když jste si pomysleli, že to možná spáchal
nějaký muslim.
Islamofobie zrovna začínala ustupovat.
Okamžitě jsem si byl jistý, že to připíšou islámu.
22 HODIN - ÚTERÝ
23 HODIN - ÚTERÝ
Jen jsme zjistili, že jde o teroristický útok,
federální úřady napjaly veškeré síly,
aby útočníky vypátraly.
Věděli jsme, kde k útokům došlo.
V ulici Boylston sídlily podniky,
které měly nainstalované kamery.
Bylo zřejmé, že když se podíváme na záběry,
pravděpodobně získáme podobizny atentátníků.
Prvním významným důkazem byl záznam z restaurace Forum.
Nad dveřmi měli venkovní kameru,
která zabírala prostor, kde došlo ke druhému výbuchu.
Vyhodnotili jsme to velmi rychle,
protože jsme věděli, že můžeme narazit na cenné důkazy.
Naši analytici si to video přehrávali pořád dokola.
Přetočit, znovu přehrát, zase přetočit.
Zlepšit kvalitu.
Pořád, snímek po snímku.
Záznam neodhalil nic pozoruhodného.
Pak se nám ale ozval někdo z veřejnosti:
„Stál jsem naproti přes ulici. Mám pár fotek, které by vás mohly zajímat.
Všechny byly pořízené ještě před výbuchem.“
Tým pro shromažďování důkazů ty snímky přijal.
Byl na nich batoh ležící na zemi.
Časově jsme to porovnali se záběry z Fora
a objevili tak člověka s bílou kšiltovkou, který byl vyšší než ostatní.
Hned jsem zavolal Rickovi:
„Ricku, musíš přijet a na něco se podívat.“
Kevin Swindon volal s tím, že mi chce ukázat nějaký záznam.
Byla vidět osoba s bílou kšiltovkou, jak jde kupředu směrem k výbuchu.
Před restaurací Forum se zastavil u stromu.
Stál tam a rozhlížel se jako ostatní.
Pak bylo vidět, jak na zem položil batoh a zůstal na místě.
Zdá se, že si fotí běžce. Píše textové zprávy.
A pak jsou vidět otřesné dopady prvně vybuchlé bomby.
Všichni na kameře se podívají doleva, on rychle přechází doprava.
Panebože! Něco vybouchlo. Něco se stalo.
A jakmile se vytratí ze zorného pole kamery,
před restaurací Forum exploduje druhá bomba.
Tím nám bylo jasné, že máme na záznamu jednoho z atentátníků.
Bílou kšiltovku.
38 HODIN - STŘEDA
39 HODIN - STŘEDA
Středa připomínala informační embargo. Nic jsme se nedozvěděli.
A pak byla najednou zrušena naplánovaná tisková konference.
Tisková konference bude.
Jen potřebujeme víc času na přípravu. Díky.
- V kolik bude? - Čas neznám.
Rozhodli jsme se zrušit tiskovku
kvůli nalezenému důkazu na záznamu.
To byla v tu chvíli naše priorita.
Jenže to vedlo k jistým spekulacím médií,
co by za tím mohlo být.
Policie se snažila držet informace pod pokličkou,
což potvrzovala neaktivita na sociálních sítích.
Lidi si prohlíželi fotky a ptali se: „Co kdo víte o tomhle člověku?“
Problém takových otázek spočívá v tom, že jsou obviňující.
Začalo se na někoho ukazovat
a na bostonskou policii přicházely falešné stopy.
Někdo zveřejnil fotku obrysu postavy,
která kráčela po střeše.
Připomínalo to obrázek yettiho.
Pak nám přišla fotka malé tašky, která ležela na dráze
v místě výbuchu.
Analytici ji později označili za upravenou ve Photoshopu.
To vše vyšetřovatelům ubíralo cenný čas na dopadení pachatelů.
Ale na internetu to neustávalo.
Lidé si v klidu domova hráli na sociálních sítích na detektivy.
Také to byla příležitost pro fanatiky,
aby se vyžívali ve svých teoriích a šířili je dál.
Lidé tvrdili, že jde o čin islámských teroristů.
ROZHODNĚ ZA TO MŮŽOU ARABOVÉ
A vůbec tomu nepomohlo, když to pravičáci začali vyzdvihovat.
Většina teroristů, aspoň v nedávné minulosti, byli muslimové.
Znovu v celé zemi rozdmýchávali plameny islamofobie.
Sdělovací prostředky nepomáhaly.
Naše zdroje týkající se případu nám umožnily blíže prozkoumat,
co je tento saúdský občan zač.
I potom, co byl saúdský občan zbaven obvinění,
ho naháněla média a dokonce i spolubydlící.
Nevíte něco o těch útocích?
Máte s nimi něco společného? Přeci vás navštívila policie.
Pak oznámili, že někoho předvedli
k federálnímu soudu.
Existují nejrůznější mediální zprávy, že došlo k zatčení.
A před budovou soudu se shromáždily stovky lidí.
Novináři byli všude. Byl to zmatek.
Ptal jsem se: „Je ten člověk ve vazbě?“
A on: „Ne, nevím o tom.“
Kolovala spousta dezinformací. Hodně se tlačilo na přelomové novinky.
Pak si pamatuju, jak říkali,
že by v té oblasti mohla být bomba nebo výbušnina.
Po všem tom rozruchu nám povolili,
abychom si jako zaměstnanci mohli dojít pro své věci,
a soud byl pro ten den uzavřen.
Úřady zdůrazňují, že žádného podezřelého nezadrželi.
Objevovala se řada dezinformací.
Museli jsme se soustředit na to, co je a co není skutečné.
52 HODIN - STŘEDA
53 HODIN - STŘEDA
Díky záznamu jsme v té době znali totožnost jednoho z útočníků.
Další prioritou bylo shromáždit více důkazů z ulice Boylston.
Zjišťovali jsme, zda existují další stopy vedoucí k identifikaci té osoby.
Dalším důležitým důkazem, který jsme získali,
byl kamerový záznam firmy Whiskey's,
která sídlila na rohu ulice Boylston.
Ze záznamu jsme dokázali porovnat čas
a rozpoznat bílou kšiltovku, jak míří za roh.
Na videu jsme toho ale objevili víc.
Doprovázel ho další člověk s černou kšiltovkou a batohem.
Patřili k sobě.
To odstartovalo samostatné vyšetřování. Měli jsme je pohromadě.
Jak ale pomocí záznamu vysledujeme, co dělali v čase předtím?
Z různých nahrávacích zařízení se nám podařilo poskládat časovou osu
mezi těmito dvěma lokalitami.
Pak bylo možné vysledovat,
kam šli, když zabočili u Whiskey's a vydali se k Foru.
Bylo nám z toho jasné, že se oba snažili být nenápadní.
Neměli nasazené kapuce. Nezakrývali si obličeje.
Dali se vizuálně rozpoznat.
Byli to dva mladí běloši.
Měli nasazené kšiltovky a sluneční brýle.
Problém byl, že jsme nevěděli, co jsou zač.
Software na rozpoznávání obličejů té doby posloužil
v případě čistého snímku 3 x 3 palce.
My jsme čistý obraz neměli. Bylo to zrnité.
Některé byly pořízeny z velké dálky.
Nevěděli jsme, o koho jde, co je k provedení útoku motivovalo,
ale věděli jsme, jak vypadají.
Volal mi Rick Deslauriers,
tak jsem se za ním rychle rozjel.
Byla tam Carmen Ortizová, společně chystali záznam ke spuštění.
Tam jsem ty kluky poprvé viděl.
Přehrávali to pořád dokola.
Když jsem viděla tu nahrávku, povídám: „Máme je.
To jsou oni.“
Zarazilo mě, jak nevinně vypadali.
Batoh přes rameno, kráčí si ulicí,
vypadal jako běžný vysokoškolák.
Ale nevěděli jsme,
kdo jsou,
kde se pohybovali
a jestli k nim patří někdo další.
Museli jsme se rozhodnout,
co s tím videozáznamem uděláme.
Představíme ho veřejnosti, nebo počkáme a v tichosti
se budeme pokoušet ty jedince sami identifikovat?
Podle mě bylo naprosto zásadní, abychom ty záběry ukázali veřejnosti.
Ostatní přítomní měli jiný názor.
Existovaly různé názory,
kdy ty fotografie zveřejnit a požádat veřejnost o pomoc.
Mým záměrem nebylo utajovat informace.
Mají se zveřejnit. Byl jsem přesvědčen,
že když to uděláme, dostaneme je během pár hodin.
Nedostalo se mi žádné odpovědi.
FBI chce mít situaci pod kontrolou, protože tak je to bezpečnější.
Když zveřejníte fotky útočníků, dáte jim najevo,
že víte, kdo jsou, a tím je můžete přimět k útěku.
Je možné, že se najdou tací,
kteří po zveřejnění fotek upláchnou.
Koho to zajímá?
Lidé se tak dozví, kdo zločiny spáchal, a pomohou nám.
Měli jsme fotky dvou lidí.
Jde jen o ně? Nebo je jich víc?
Nemysleli jsme si, že existují další.
Bylo ale nutné zjistit, jestli měli spolupracovníky,
kteří je podporovali.
Nevěděli jsme, co za tím stojí. Když zveřejníme fotky,
ztratíme kontrolu.
Riziko a možné škody by mohly být obrovské.
Jakékoli vyšetřovací rozhodnutí, zejména pokud se jedná
o předkládání důkazů americké veřejnosti,
musela schválit Carmen
a ministerstvo spravedlnosti.
Carmen řekla: „Mluvila jsem s ministerstvem. Nebudeme to zveřejňovat.“
Byl jsem z toho celkem rozladěný.
Podle mě bylo lepší počkat.
Mohly se objevit nějaké žhavé stopy, které by nás k nim zavedly.
Pro takový případ bylo lepší uchovávat je v nevědomosti.
Říkám: „Chci, abyste věděli, že pokud se někomu něco stane,
chystám se ty informace zveřejnit.“
Nastalo ticho.
Schůzka skončila a já odešel sám.
52 HODIN - ÚTERÝ
53 HODIN - ÚTERÝ
Karen byla chvíli při vědomí, chvíli ne,
ale stačila se mě zeptat, co je s Krystle.
Prvně jsem dokázala říct: „Zemřela? Vím, že jo. Musíte mi to říct.“
Tak mi tehdy řekli, že zemřela.
Dnes byl identifikována další mrtvá.
Jde o 29letou Krystle Campbellovou z Medfordu v Massachusetts.
Zjistili jsme, že omyl zapříčinil Krystlin mobil,
který měla v kapse Karen.
Mobil, který jsem měla v kapse, byl Krystlin.
Volala jí na něj rodina.
Ptali se po Krystle a řekli jim: „Krystle je tady.“
Jenže na operačním sále byla ve skutečnosti Karen, ne Krystle.
Na operační sál přišel tehdejší Krystlin přítel,
který na místě zjistil, že se jedná o mě.
Neumím si představit, jak se Krystlina rodina cítila.
Celou dobu žijete v domnění, že Krystle je v pořádku a najednou
je to naopak. To je prostě neuvěřitelné.
Smrt naší dcery Krystle nám zlomila srdce.
Byla to úžasná osoba.
Milovali ji všichni, kdo ji znali.
Bylo toho na mě moc. Strašně moc. A je tomu tak dodnes.
Pořád to nemůžu pochopit.
KRYSTLE CAMPBELLOVÁ
Rve mi srdce, když myslím na oběti, které přišly o život.
Bral jsem to osobně a chtěl dopadnout skutečného pachatele, který za tím stál.
Jenže ve čtvrtek ráno
přiletěli prezident Obama s manželkou.
Kromě toho, že náš úřad hledal viníka,
musel jsem řešit návštěvu prezidenta.
Kdykoli nás prezident navštíví v lepších časech, jde o velký závazek.
Máme 11 policejních okrsků. Je nás asi 1 800 uniformovaných policistů.
Mým úkolem je vyslat policisty tam, kde jsou potřeba.
Odčerpání potřebných zdrojů nás znepokojovalo.
Prezidentovi hrozilo zvýšené nebezpečí,
takže příprava na jeho návštěvu byla hloubková.
Řekli mi, že prezident Obama se za mnou chystá.
Napadlo mě:
„Právě jsem přišla o kamarádku. Nechci sdílet zármutek.
Chci jen sklopit hlavu a překonat to.“
Vešel dovnitř. Je to výrazná postava.
Řekl: „My ty parchanty dostaneme.“
Chtěli nás zastrašit,
terorizovat,
chtěli z nás setřást hodnoty, které jako Američané vyznáváme.
Teď už by mělo být zcela jasné, že si vybrali špatné město.
Tady v Bostonu ne.
Příští rok se v tuhle dobu do tohoto velkého amerického města
nahrne celý svět a poběží srdnatěji než kdy dřív.
A bude ještě hlasitěji fandit 118. Bostonskému maratonu.
S tím počítejte.
Jeho projev byl velice pronikavý a umocnil po tom týdnu přesvědčení,
že se musíme všichni spojit a přijít na to, co se stalo.
Tady se lidi nenechají odradit.
Vidíme zářný příklad toho, co se má dělat,
když vás něco dostane pod tlak.
Bylo to odvedení pozornosti,
které ale podle mě lidé potřebovali.
Čtvrtý den došlo k úniku informací.
Jedno z médií se dostalo k těm fotkám.
Jistá bostonská mediální stanice
zpřístupnila ty fotografie veřejnosti. Tehdy mě to rozzlobilo.
Víte...
Bylo to moc rozsáhlé, nešlo to uřídit.
Museli jsme činit ta nejlepší možná rozhodnutí tak,
jak se měnily okolnosti.
Uplynuly čtyři dny.
Nic se neudálo.
A ani jsme neměli nic životaschopného.
Jen ty fotky.
Rozhodli jsme se, že bude lepší, když videozáznamy
předložíme americké veřejnosti dřív než média.
S tím, že se tak stane, se mi ulevilo.
Nenapadlo někoho: „Ed byl jediný, kdo byl pro zveřejnění.“
Při takovém vyšetřování bych něco podobného neudělal.
Nevím, kudy to k nim uniklo.
Později téhož dne jsme se dozvěděli, že svolali mimořádnou tiskovku.
Podle mých zdrojů došlo v případu k významnému zvratu.
Když se podíváte za mě, uvidíte, že právě instalují stojany.
Kousek odstoupím, protože se chystají zahájit tiskovou konferenci.
Tiskovka byla našlapaná.
Asi nejvíc zalidněná konference za celou mou kariéru.
Než jsem na té tiskovce vystoupil na pódium,
cítil jsem obrovský tlak jako nikdy předtím.
Přišlo mi, že veškerá tíha leží na mně.
Když jsem byl malý, dokonce i na vysoké,
bál jsem se mluvit veřejně.
Radši bych si zahrál ruskou ruletu, než abych se postavil a pronesl řeč.
Ale věděl jsem, že pronést projev je na mně.
Nikdo jiný se k tomu neměl
a já musel obětem vyjít vstříc.
Dobrý den, jsem Richard DesLauriers,
zvláštní agent řídící bostonskou divizi FBI.
Příprava proslovu byla náročná.
Zkoumalo ho ministerstvo spravedlnosti, aby se neřeklo nic,
co by mohlo ohrozit trestní stíhání v této věci.
Po velmi podrobné analýze dostupných fotografií a záznamů
chceme zveřejnit fotografie dvou podezřelých.
Označujeme je jako 1. podezřelý a 2. podezřelý.
Zdá se, že jsou spolčení.
Pokud tyto muže uvidíte, obraťte se na policii.
Pokud víte něco o útocích nebo mužích na obrázcích,
zavolejte na číslo uvedené na fotodokumentu.
S pomocí médií se tyto fotografie
dostanou do rukou milionů lidí po celém světě.
Považujeme je za ozbrojené a extrémně nebezpečné.
Nepřibližujte se k nim.
Kromě policie by se je nikdo neměl pokoušet zadržet.
Moc vám děkuji.
Černá kšiltovka, bílá kšiltovka.
To jsou ty, které hledáme. Je to definitivní.
Všichni hned popadli mobily a začali si to fotit,
aby ty informace dostali co nejdřív na veřejnost.
FBI zveřejnilo fotografie dvou podezřelých
z bombového útoku na Bostonský maraton.
Okamžik, na který čekali lidé po celém světě.
Nyní už víme, jak vypadají. Úřady žádají veřejnost o pomoc.
Evidentně šlo o vypátrání podezřelých.
Bylo také patrné, že policie je pod velkým tlakem.
Byli jsme přesvědčeni, že veřejnost atentátníky pozná
a sdělí nám, o koho jde.
Jde o nejhledanější muže v Americe. Podívejte se na ně.
FBI dnes ukázala tváře 1. a 2. podezřelého.
...dva podezřelé a vyzvala veřejnost, aby je pomohla identifikovat.
Zřejmě jsou ozbrojení a nebezpeční.
Vyšetřovatelé se snaží přidat k fotografiím jména.
Asi ve tři ráno mi volal jeden kamarád.
Poslal mi fotku bílé a černé kšiltovky.
A říká: „Nepřijde ti jako Džochar?“
Povídám mu:
„Zaprvé, uvědomuješ si, co děláš, když na něj ukazuješ prstem?
Víš vůbec, co právě teď říkáš?
Tohle není Džochar.“
Dělali jsme spolu záchranáře.
Byl kapitán wrestlingového týmu.
Klidný a oblíbený kluk.
Bylo to vážně nepředstavitelné, tak jsem ho přesvědčil, že to není on.
Rozhovor končil slovy: „No jo, máš pravdu. To by nebylo možný.“
Teď musím žít s pocitem zrady a vědomím, že kamarád,
na kterém mi záleželo a kterému jsem věřil,
tohle provedl.
Úplně mě to zničilo.
Když to berete zpětně, co říkáte na zveřejnění fotek?
Mělo se ještě počkat, nebo to bylo správné rozhodnutí?
No...
Nakonec se stalo přesně to, co jsme nechtěli.
Proboha. Všem jednotkám. Postřelený policista. Všem jednotkám.
Hlučné exploze!
Překlad titulků: Michal Pokorny