38 évig szolgáltam a bostoni rendőrségen.
Sok mindent tanultam.
De a legfontosabb az volt,
hogy ha valaki bántani akar másokat, megtalálja a módját.
Igyekszünk megakadályozni az efféle tragédiákat,
de az embereknek van egy másik énjük, amit senki se ismer.
AMERIKAI HAJTÓVADÁSZAT:
ROBBANTÁS A BOSTONI MARATONON
I. FEJEZET FEHÉR SAPKA, FEKETE SAPKA
59 maratont teljesítettem.
És a bostoni a világ legjobb maratonja.
FŐFELÜGYELŐ - BOSTONI RENDŐRSÉG
Olyan, akár a Tavaszszentelő. Húsvét környékén.
A város életre kel, a virágok kinyílnak.
Mindenki várja a hazafiak napját.
Ez a bostoniak helyi ünnepe.
Mindenki odakint van, és a maratont nézi.
Fontos nap a város életében. Különleges.
Massachusetts szinte az egyetlen hely, ahol ünneplik a hazafiak napját.
NÉZŐ
Fantasztikus hely! Nagy történelmi múlttal rendelkezik.
Nagy öröm visszatérni egy olyan városba,
ahol az akcentusom normálisnak számít.
Aki bostoni, az bostoni. Az itteniek nagyon büszkék erre.
A világon sehol sincsenek olyan kiváló emberek, mint Boston lakosai.
- Sikerült! - Basszátok meg!
Ha sportról van szó, eléggé be tudnak durvulni.
Hajrá, mackók!
De a maraton hatalmas dolog Bostonban.
A bostoni a legrégebbi maraton Amerikában.
És a legkiválóbb.
Óriási ünnepnap. Az emberek nagyon komolyan veszik.
Leállítják a vonatokat, a buszokat. Az utcákat elözönlik az emberek.
Minden évben ugyanazokkal a barátaimmal mentem ki a maratonra,
hogy szurkoljak Kevinnek, a fiúmnak.
FUTÓ
Nem hittem volna, hogy maratont fogok futni.
42 éves koromig nem tettem.
De remek! Jó buli.
Mindenki drukkol és szurkol mindenkinek.
Aznap egyenlőek vagyunk.
A rajtvonal Hopkintonban van, 42,2 kilométerrel odébb.
És a verseny a városban ér véget. Hopkintonba érve
mindenki barátságos, és sok sikert kíván.
Az emberek rendkívül kedvesek.
Hopkinton városa teljesen készen áll.
A mottójuk: „Minden itt kezdődik, érezni a levegőben.”
Bostonban futni komoly teljesítmény.
Nem elég csak jelentkezni. Kvalifikálni is kell,
és életed csúcspontja, amikor lefutod a bostoni maratont.
Boston közepe a Charles folyóval
része a hatalmas hazafiak napi ünnepségnek.
2013. ÁPRILIS 15.
Azon a napon az első hullámban rajtolhattam.
A 2013-AS BOSTONI MARATON
És a bostoni maraton egyeseknek már el is elkezdődött.
A bostoni maraton résztvevői mindannyian elindultak, de néha...
Mint minden maratonon, az emberek boldogok.
Jobban nem is kezdődhetett volna.
Apukámmal futok. Egy kicsit elkísér.
- Köszönj, apa! - Helló!
Krystle barátnőmmel később indultunk,
mert előző este elég sokáig buliztunk, és későn keltünk.
Ezt nézzék!
A futók elhaladnak a Fenway Park stadion mellett,
ami a Red Sox és a Rays meccse után hamarosan kiürül,
és újabb ezrek özönlenek majd az utcákra.
Azt mondják, félmillióan nézik a bostoni maratont
itt, New England utcáin.
Krystle azelőtt sosem volt a bostoni maratonon,
mert mindig a Red Sox-meccsre ment.
A bal külső felé tart, és lepattan a falról.
Pedroia bázis- és hazafutását látjuk.
A dobás késve érkezik, és a hazafiak napján a Red Sox a győztes!
Krystle-lel egy mellékutcából sétáltunk ki,
ahonnan a legjobb helyre, a célvonalhoz értünk.
A Boylston utca megtelt emberekkel. Mindenféle nemzet zászlóit látjuk.
Lefotóztam a zászlókat a célvonalnál,
és megosztottam a Facebookon.
SMS-eztünk a barátainkkal, akik áthívtak minket máshová,
de azt feleltük, maradunk,
mert szerettem volna egy jó fotót készíteni Kevinről,
amikor átlépi a célvonalat, így hát ott maradtunk.
Sosem felejtem el. Balra fordultam a Boylston Streetre,
és ötsaroknyira megláttam a célvonalat.
Ilyenkor bármennyire is fáj, a tömeg szurkolása erőt ad.
Ott a család, a rendőrkollégák.
Libabőrös leszel.
Három óra harmincöt perc alatt teljesítettem a távot, és ez engem
felvillanyozott.
Utána beszálltam a kocsimba, és hazamentem Dél-Bostonba.
5 ÓRÁJA TART A VERSENY 14:49
Aznap lassanként egyre többen és többen érkeztek.
Egyre többen értek célba.
Elkezdtünk szurkolni: „Szép volt! Sikerült!”
BOSTONI ELSŐSEGÉLYNYÚJTÓ
Imádom az egész légkört, a szurkolást.
Mintha az egész környék ünnepelne.
Ott álltunk Kevinre várva,
de az őt nyomon követő barátaink üzentek,
hogy valahol Cambridge-ben begörcsölt a lába,
ezért kicsit később fog célba érni.
Mi meg azt mondtuk: „Ez itt remek hely. Maradjunk itt!”
Istenem!
Valami gebasz van.
833-as! Valami felrobbant a célvonalnál.
UCC! Jól hallottam?
Igen, megerősítem.
A Boylston és az Exeter sarkán két bomba robbant.
0. ÓRA HÉTFŐ
1. ÓRA HÉTFŐ
- Vanessa! - Mi a franc történt?
- Ne! - Mi a fene volt ez?
Emlékszem, a járdán tértem magamhoz.
Borzasztó szag terjengett.
A fülem annyira csengett, hogy alig hallottam valamit.
Akkorra teljes volt a káosz.
Körülnéztem, és...
Az emberek rémülten sikoltoztak.
Jól van?
Arrafelé menjenek!
Volt ott egy hölgy, akinek megvizsgáltam a lábát, és azt mondtam:
„Ez nagyon csúnya!”
Valahogy el kellett állítanom a vérzést,
de csak az övem volt nálam.
Levettem, és emlékszem, elkötöttem vele a lábát,
hogy elállítsam a vérzést.
A rádióban arról beszéltek, hogy lehet egy harmadik bomba is.
Az út lezárva! Lehet még itt bomba!
Felhívtam az akkori barátomat, hogy elmondjam, szeretem.
Bocsánat!
Arra kértem, mondja meg anyukámnak is, hogy szeretem.
Aztán...
Megszakadt a vonal.
Mindenhol vért láttam,
a lábam pedig kifordult. El is tört.
De Krystle mellett voltam, és fogtam a kezét.
Olyan volt, mint egy rongybaba.
Ekkor fogtam fel igazán, hogy mi is történt.
Szörnyű volt!
A robbanások miatt ne aggódjon! Oké?
Nagyon hangos volt.
Emlékszem, egy egész csapat jött értem.
A nevemet kérdezték, de nem tudtam megmondani.
Mikor betettek a mentőautóba,
egy hölgy odajött, és azt mondta: „Hölgyem! A telefonja.”
Elvettem tőle, és a zsebembe tettem,
de nem is az én telefonom volt,
hanem Krystle-é. Azután másra nem is emlékszem.
25 PERCCEL A ROBBANTÁSOK UTÁN
RENDKÍVÜLI HÍREK
Rendkívüli friss hírekkel jelentkezünk Bostonból.
Úgy értesültünk, legalább két robbanás történt a bostoni maraton
célvonalának közelében.
Élő közvetítést látnak egy helikopterről.
Úgy tűnik, tragikus események történtek ma délután a massachusettsi Bostonban.
Nem tudni, mi robbant fel. Azt sem, hogy baleset történt-e,
vagy szándékos robbantás.
Amikor körülnéztem, csak káoszt láttam.
És akkor elhangzott,
hogy van ott valaki, aki...
elhunyt.
A legsúlyosabb sérülteket igyekeztünk kórházba szállítani.
A cél közelében állítottak meg.
A rendőrök szóltak, hogy a versenyt lefújták.
A versenynek vége. Ennyi. A maratonnak vége.
Valami bombáról beszéltek.
Csak ennyit mondtak, de senki nem tudott semmit.
Futás!
Mindenki igyekezett elhagyni a várost.
Hívogattam Karent, de a telefonok is megzavarodtak.
Akkor esett le, hogy baj van. Valami nagyon nagy baj.
Gyerünk! Erre jöjjenek! Emberek! Mára ennyi volt. Mozogjanak!
Hová menjünk?
A maraton után visszatértem Dél-Bostonba.
Az egyik őrmesterem berohant, és azt mondta:
„Állítólag két bomba robbant a célvonalnál.”
Mondom: „Mi? Az kizárt. Lehetetlen. Nemrég jártam ott.”
Bepattantam a kocsiba, és bekapcsoltam a szirénát.
És a 4. utcánál, a felüljárón áthajtva
zokogó embereket láttam.
Tudtam, hogy valami rettenetes dolog fogad.
A helyszínre érve
találkoztam Davis parancsnokkal, aki szintén akkor érkezett.
Kiszálltam az autóból, és amint letettem a lábam,
repeszeket éreztem a talpam alatt.
Aztán megláttam, micsoda kár keletkezett a túloldalon.
Annyi vért és testrészt szanaszét heverni még soha életemben nem láttam.
Nyomás! Gyerünk! Egészen a végéig!
A pusztítás és az úttesten heverő fiatalok holttestének látványát
a mai napig nem tudom kitörölni az emlékezetemből.
Akkor döbbentem rá,
hogy terrortámadás történhetett, és őszintén szólva, ez kissé sokkolt.
Senki sem tudta, mit higgyen.
Annyi minden kavargott a fejünkben, és... És egyáltalán hogy kezdjünk hozzá?
OKNYOMOZÓ RIPORTER - BOSTON
Több mint három évtizede vagyok újságíró.
Amikor egy ilyen, Boston történetében addig példátlan esemény történik,
oknyomozó újságíróként igyekszel
válaszokkal szolgálni az olvasóidnak.
A helyszínre siettem, amit épp sárga szalaggal kerítettek körbe.
Feltételezni lehetett, hogy az ügy jócskán túlmutat
az akkor történteken.
A helyzet mindenkit rémületbe ejtett. A robbanás okát persze még nem ismerjük.
Az emberek próbálják kideríteni, mi történt.
Az étteremben két hatalmas robbanást hallottunk.
Egy halkabbat és egy jóval hangosabbat. Iszonyú!
Mintha ágyú dörrent volna,
de akkorát szólt, hogy szinte levitte a sapkám.
Nem tudom, mit mondanak. Hogy baleset volt-e, vagy sem.
Senki sem tudta, mi történt,
még a rendőrségnek is gondot okozott a tanácstalanság.
- Nem beszél... - Futó?
Igen. Nem beszél angolul, és sehol sem találjuk.
A rendőr odajött, és azt mondta:
„Távozzanak! Nem tudni, mi várható még.”
Rengeteg bombabejelentést kaptunk a városból.
És volt egy gyanús tűzeset is a Kennedy könyvtárban.
A tűzeset nagyon hamar követte a két robbanást.
Lehet köztük összefüggés?
Kettő már felrobbant.
De mindenki háromra számított.
Leginkább egy újabb merénylettől tartottunk.
Új helyzet állt elő. Tudtam, hogy minden segítségre szükségem lesz,
ezért azonnal megkerestem Rick DesLauriers-t.
VEZETŐ KÜLÖNLEGES ÜGYNÖK - FBI
Néhány munkatársam szerint analitikus gondolkodó vagyok.
Részletesen kielemzek mindent,
és próbálok rájönni, mi hozza majd a lehető legjobb eredményt.
1. ÓRA HÉTFŐ
2. ÓRA HÉTFŐ
Amikor Bostonba érkeztem,
először meg kellett győződni róla, hogy nincs több bomba a környéken.
Ehhez azonban biztosítanunk kellett a helyszínt.
Lezártuk a Boylston utca 500 méteres szakaszát,
illetve egy-egy háztömbnyi területet tőle északra és délre.
Borzasztó volt látni azt a pusztítást!
Az áldozatok vérét a járdán.
A tetthelyet átvizsgálva észrevettem, hogy mindenhol táskák hevernek.
Bármelyikben lehetett volna bomba.
Eljött az ideje kiküldeni a tűzszerészeinket,
hogy további bombák után kutassanak.
Voltak bombakereső kutyáink.
Átvizsgáltuk a hátizsákokat és a kirakatokat.
Átfésültük a helyszínt.
A tűzszerészek biztosították a helyszínt,
hogy az elemzőink nyugodtan dolgozhassanak.
Miután megállapítottuk, hogy nincs több robbanószerkezet a helyszínen,
felhívtuk Carmen Ortiz ügyészt.
AZ EGYESÜLT ÁLLAMOK ÜGYÉSZE
Neki kell majd eljárást indítania a merénylők ellen.
2. ÓRA HÉTFŐ
A pusztítás látványától
borzongás futott át rajtam.
Egyértelműen terrorcselekménynek tűnt.
Láttuk a repeszeket, a légfegyverlövedékeket, a vért.
Tudtuk, hogy ez valamiféle robbanószerkezet volt.
Katonákat küldtünk a Logan reptérre, hogy olyan embereket találjanak,
akiknek lehetnek fotóik az esetről.
Ekkor hoztuk létre a Fekete Sólyom terminált,
ahol bizonyítékokat dolgoztunk fel.
FEKETE SÓLYOM TERMINÁL
Rendkívül nagy jelentőséggel bírt, mert biztonságos és jó helyen volt,
ahol a bizonyítékokat feldolgozhattuk, majd repülővel Quanticóba küldhettük.
Rengeteg bizonyítékunk volt.
Ez minden korábbi ügyemnél nagyobb horderejű volt,
a város történetének legjelentősebb bűnesete,
és fogalmunk sem volt, ki a felelős érte.
Ezért nyomozókat bíztunk meg, hogy kikérdezzék a sérülteket.
Hátul repesz fúródott a lábamba, meg a kezembe is, mint látják.
Égési sérüléseim is vannak, de szerencsés vagyok.
Az érintettek egy része traumás amputációt szenvedett el a helyszínen.
A robbanás leszakította a lábukat.
Aztán jelentést kaptunk egy gyanús személyről,
akit bevittek a sürgősségi osztályra.
Az illető szaúdi állampolgár volt. A füstből sétált elő.
Tiszta seb volt, a ruhája cafatokban.
A rendőrök elindultak felé,
ő meg, amint meglátta őket, a kezében lévő mobiltelefont
földhöz vágta, és darabokra törte. Egy mobil is lehet detonátor.
Egy személyt valóban őrizetbe vettünk.
Egy szaúdi állampolgárt, aki a robbanás közelében tartózkodott.
Azt kérdeztem: „Az egyik tettes?”
4. ÓRA HÉTFŐ
Az első információk egyike az volt, hogy egy szaúdi állampolgár a gyanúsított.
Feltételezték, hogy az eset az Al-Kaidához köthető.
Több mint egy évtizede tart az ország attól, hogy újabb támadás éri.
Nos, ez ma bekövetkezett.
Megsérült, és a rendőrség a kórházban kihallgatta
azt a szaúdi állampolgárt.
Beszéltünk vele, majd a kommandósokat és a nyomozókat elküldtük a házához.
Gyanús dolgokat találtunk.
Hivatalos iratokat, útleveleket, egyéb problémás dolgokat.
Tekintettel a helyzet súlyosságára, legálisan kívántunk eljárni,
mert ha ez a bizonyíték vezet el a feltételezett merénylőhöz,
akkor az felhasználható a bíróságon.
A hatóságok átkutatták egy külföldi diák lakását.
Megsérült a robbanásban, majd látták elszaladni,
de nem találtak nála semmit, így nem gyanúsítják semmivel.
Kiderült, hogy csak áldozat volt. Nem tett semmit.
Szaúdi volt, épp a célvonal közelében,
az iszlamofóbia korában.
Kétségtelenül voltak előítéletek azt illetően,
hogy ki lehet a tettes.
Az első nap végén nem volt gyanúsítottunk.
Volt pár nyom, de semmi kézzelfogható. Sajtótájékoztatót tartottunk,
amin elmondtuk, mit tudunk a robbantásokról.
Szóltam a kormányzónak, hogy terrortámadás történhetett,
ezért az FBI átvállalja a nyomozás irányítását.
Őszintén szólva, úgy voltam vele: „Hogyne. A tiétek.”
De a kormányzó felkért, hogy tartsam meg a sajtótájékoztatót.
Én meg: „Ki? Én?”
Azonnal rá kellett volna jönnöm.
A politikusok nem szeretnek rossz hírt közölni. Azt nekem kellett.
Hadd adjam át a szót Ed Davisnek, a bostoni rendőrség parancsnokának!
Köszönöm, kormányzó.
14:50-kor egyszerre két robbanás is történt
a bostoni maraton útvonalán, közel a célvonalhoz.
Nyugodtnak kell maradnunk, de látni kell,
hogy a nyomozás még folyamatban van,
ezért minden információra szükségünk van.
Megkértem a lakosságot, hogy küldjenek fotókat.
Ha bárki látott valamit az incidens során
hívja az 1-800-494-8477-es telefonszámot.
Sok hasonló esetben valaki látta, mi történt, és azt mondja:
„Istenem! XY mondta nekem,
hogy erre készül. Hívom a rendőrséget.”
Terrortámadásként kezelik?
Patrick kormányzó szerint az volt. Ön szerint is?
Ezt egyelőre nem jelenthetjük ki,
de a történtek kapcsán önök is levonhatnak bizonyos következtetéseket.
Állampolgárként és riporterként nekem terrorcselekménynek tűnt.
Egyesek bírálták az FBI-t, amiért nem nyilvánítottuk azonnal terrortámadásnak,
de előbb bizonyítékok kellettek.
5. ÓRA HÉTFŐ
6. ÓRA HÉTFŐ
Aznap este végig Karent kerestem.
Nem tudtam, mi a helyzet,
de a lányom azt kérdezte:
„Ne érdeklődjünk a Facebookon a zászlós kép alatt kommentelve?”
IMÁDKOZOM, HOGY NE ESSEN BAJA
REMÉLEM, JÓL VAGY, ÉS HAMAROSAN JELENTKEZEL
Aztán felhívott Krystle barátja, Joe.
Értem jött autóval.
Mutatott egy képet, amin Karen és Krystle a földön hevernek.
Valahogy már felkerült a netre.
Azt láttam az arcukon, mintha kiszállt volna belőlük az élet.
Azonnal berohantunk a kórházba.
Amikor odaértünk, azt mondták, hogy Krystle ott van,
műtik a lábát, mert elég rossz állapotban van.
Megpróbálják megmenteni.
De azt mondták, Karen viszont nincs ott,
és nem tudják, hol lehet. Nem tudtak semmit. Fogalmuk sem volt.
Annyit mondtak: „Nem tudunk mit mondani.”
És csak dolgoztak tovább.
Érthetetlen volt.
Aztán azt tanácsolták:
„Meg kell nézniük az összes kórházban.”
BEJÁRAT
Elindultunk gyalog.
Egy lélek sem volt odakint. Ilyet még nem láttam.
Egy lélek sem volt Bostonban.
Kerestük mindenhol. Felhívtuk az összes kórházat.
Senki nem tudott semmit. Karent sehol sem találtuk.
Arra gondoltam, biztosan meghalt. Semmi kétség, Karen meghalt.
Aztán egyszer csak megszólalt a telefonom.
Azt mondták, Karen a műtőben van.
Nem hittem el. A saját szememmel kellett látnom,
ezért visszamentem a kórházba.
És ott megláttam.
Amikor először magamhoz tértem, Kevin arcát láttam.
Örültem neki. Megfogtam a kezét, és megszorítottam.
Nem tudta, mi a helyzet,
én meg csak annyit mondtam: „Semmi baj. Ne aggódj! Szeretlek!
Szeretlek, és minden rendben lesz.”
Csoda történt.
10. ÓRA HÉTFŐ
11. ÓRA KEDD
Az első éjszakán
tudtuk, hogy a legjobb nyom a helyszínen készült videó.
Egy nagy sportesemény zajlott. Országos szinten tudósítottak róla.
Emberek voltak mindenütt mobilokkal és kamerákkal.
És ekkor jött Kevin Swindon.
KIBERDIVÍZIÓ - FBI
Kevin Swindon volt a kiberdivízió vezetője
az FBI bostoni irodájában.
Informatikai és digitális bűnügyi szakértő voltam.
Rögtön tudtuk, hogy a digitális médiának
komoly szerepe lesz a nyomozásban.
A telefonok nem csörögtek, de rengeteg e-mail érkezett.
Attól tartottunk, hogy megtelik a postafiókunk.
Több tízezer e-mailt kaptunk.
Amit nem vettem számításba, az a digitális bizonyítékok tömkelege,
ami beérkezett.
Több ezer fotót és videót kaptak iPhone-okról.
Úgy tűnik, 3 óra 38 perc valamennyi.
Több mint 125 telefont gyűjtöttünk be a Boylston utcáról.
Megvan az első mérföld a bostoni maratonon!
Te jó ég!
Mi a franc ez?
Akkor még nem volt semmi nyom, ezért a videókban kutattunk utánuk.
Készült felvétel étteremnél, gyógyszertárnál,
bankoknál... Mindenféle cégnél az útvonal mentén.
Annyi felvételt gyűjtöttünk be és rögzítettünk, amennyit csak tudtunk.
Több százezer videó volt a birtokunkban, de a feldolgozásuk
kihívást jelentett,
mert időegység alatt csak bizonyos mennyiség dolgozható fel.
Ha nyolcórányi videóanyagot kell átnézni,
az nyolc órát vesz igénybe.
Több csapatunk is ezen dolgozott. Ellenőrizték a videóanyagokat.
A probléma az volt, hogy több ezer órányi volt belőlük.
De az is kihívást jelentett,
hogy nem tudtuk, mit, illetve kit is keresünk.
Minden perc elteltével
nőtt az esélye annak, hogy a felelős személy megússza.
A legkomolyabb üggyel találtam szembe magam
a bostoni rendőrség történetében.
A robbantások idején
épp Arizonában nyaraltam a családommal.
Épp előtte kértem az FBI-tól a nyugdíjazásomat.
VEZETŐHELYETTES KÜLÖNLEGES ÜGYNÖK - FBI
Épp Sedona városába látogattunk el, amikor hirtelen elárasztottak a hívások.
Csak azután láttam a merényletről készült fotókat.
Lesújtó volt.
Volt már dolgom erőszakos bűnesetekkel, drogügyletekkel, bandákkal.
Sokak szerint vonzom a szar ügyeket.
Amikor a robbantásokról készült képeket néztem,
a nejem azt mondta: „Kapd el a rohadékokat!”
16. ÓRA KEDD
17. ÓRA KEDD
Ennél közelebb nem mehetünk
a tegnapi maratonon történt robbanások helyszínéhez.
A biztonsági intézkedések természetesen szigorúak.
Még nem tudjuk, ki követte el a tegnapi merényletet, és azt sem, miért.
Nem tartóztattak le senkit, és nincsenek gyanúsítottak.
HÁROM HALOTT, 176 SEBESÜLT
Csak két robbanószerkezetről tudunk. Azokról, amik fel is robbantak.
Nem találtak fel nem robbant szerkezetet.
Kedden reggel a nyomelemzők
kivonultak, és átfésülték a tetthelyet.
Találtunk bizonyítékokat háztetőkön, ablakpárkányokon, autók tetején.
Terjedelmes tetthely volt, ahol mindent széttapostak, szétrugdostak.
Találtunk légfegyverlövedékeket, repeszeket.
A talált repeszdarabok nem törmelékek voltak,
hanem szögek és légfegyverlövedék-szerű tárgyak.
Azt vizsgálják, hogy hogyan állították össze a bombát.
Milyen anyagokat használtak? Mi volt a gyutacs? Mi volt a detonátor?
Találtak szétszakadt hátizsákokat, amelyek nem kívülről sérültek meg.
Úgy véltük, azokban voltak a bombák.
A bombaszakértők azonnal rávágták: „Távirányítású szerkezet.”
A bizonyítékgyűjtés során
elkezdtük összerakni a képet a bombák kapcsán.
Az első bomba a célvonalnál robbant,
a második úgy 12 másodperc múlva a Forum nevű étterem előtt.
Úgy véltük,
a bombákat hátizsákban vitték a helyszínre.
Vélhetően kuktabombák voltak bennük, fémdarabokkal a belsejükben.
A kuktabombák népszerű terroristafegyverek,
mert a hozzávalók boltokban megvásárolhatók.
A hétfői robbantásnál használt kukta tetejét
egy közeli háztetőn találták meg.
Nem gondolja,
hogy a jelek belföldi terrorizmusra utalnak?
Terrorcselekményként vizsgálják az ügyet, és az is.
Még ha a politikusok aggódnak is: „Rosszul hangzik. Nem jelentenénk ki.”
Rendben, de tévedés ne essék, terrorizmus kapcsán folyik a nyomozás.
Ezért vezeti az FBI.
A terrorizmus egy ideológia által motivált támadás.
A maratoni robbantásnál nem ismertük az ideológiát.
De bárki is volt az elkövető, megtaláltuk a hátizsákokat és a kuktabombákat.
Megtaláltuk a kuktabombákból származó fémdarabokat.
Emberek megcsonkítására és megölésére tervezték őket.
Kijelenthettük a nyilvánosság előtt,
hogy terrortámadásra gyanakszunk.
20. ÓRA KEDD
21. ÓRA KEDD
Jó reggelt kívánok!
A nemzetbiztonsági csapatom, benne Mueller FBI-igazgatóval,
most tájékoztatott a bostoni robbantásokról.
Azok alapján, amit jelenleg tudunk a történtekről,
az FBI az ügyet terrorcselekményként vizsgálja.
Ha robbanószerkezetet vetnek be ártatlan civil emberek ellen,
az terrorcselekmény.
Még mindig nem tudjuk, ki tette ezt, és miért,
de nem szabad következtetéseket levonni a tények ismerete nélkül.
Tévedés ne essék, az ügy végére fogunk járni!
Kiderítjük, ki tette, és kiderítjük azt is, hogy miért.
A BOSTONI ISZLÁM KÖZÖSSÉG IMÁMJA
Szeptember 11-e fordulópont volt mindannyiunk számára.
De főleg a muszlimok számára.
Megdöbbenve láttuk, mi történt.
Egyértelműen változást hozott.
Határozottan úgy éreztük, mintha hirtelen bűnelkövetőkké váltunk volna.
Nehéz időszak volt számunkra.
Az iszlám lényege az, hogy jó emberek legyünk.
Amerikaiakként, a társadalom tagjaiként élünk itt.
De ha valamit nem ismer az ember,
az első reakciója az, hogy fél tőle.
AZ ISZLÁM AZ ÖRDÖGTŐL VALÓ
És pontosan ez történt a muszlimokkal.
SOHA NEM FELEJTJÜK EL!
Menjetek haza!
Tűnjetek innen!
Menjetek haza!
FŐISKOLAI HALLGATÓ
A szeptember 11-e utáni időszakban a szekálás kegyetlen volt.
Folyamatos. Mindennapos.
És egyfolytában titkoltam a személyiségem bizonyos jellemvonásait,
ahányszor csak... Igazából mindenféle élethelyzetben.
Hétévesen költöztem Bostonba.
Két héttel szeptember 11. előtt.
A gyerekek játékbombákat hoztak, aztán ketyegő hangokat kiadva elszaladtak.
Rettenetesen szégyelltem, hogy muszlim vagyok.
A robbantások idején főiskolás voltam.
Fohászkodtam magamban, hogy ne legyen iszlám vonatkozása.
Kérlelhetetlenül elfogott az a rémisztő érzés,
hogy az elkövető
esetleg muszlim.
Az iszlamofóbia már épp kezdett eltűnni,
de akkor azonnal tudtam, hogy ezt ráfogják majd az iszlámra.
22. ÓRA KEDD
23. ÓRA KEDD
Mikor kiderítettük, hogy terrortámadás történt,
a szövetségi kormány minden erejével a merénylőket kezdte keresni.
Megvolt a robbantás helyszíne.
A Boylston utcán végig kamerával felszerelt üzletek sorakoznak.
Tudtuk, ha megnézzük a felvételeket,
azokon valószínűleg látni fogjuk majd a merénylőket.
Az első nagy jelentőségű bizonyíték a Forum étterem felvétele volt.
Volt egy kültéri kamerájuk az ajtó fölött,
ami konkrétan arra a pontra is rálátott, ahol a második robbanás történt.
Villámgyorsan elkezdtük elemezni,
mert tudtuk, hogy fontos bizonyítékot tartalmazhat.
Elemzők újra és újra megnézték a felvételt.
Visszatekerték, újra lejátszották, visszatekerték.
Feljavították.
Egész éjjel, képkockánként.
Nem volt semmi figyelemre méltó a videón.
De aztán kaptunk egy hívást az egyik nézőtől:
„Az utca túloldalán voltam, és van pár képem, ami érdekelheti magukat.
Pont a robbantás előtti pillanatokban készültek.”
A nyomelemzők begyűjtötték a képeket,
és az egyiken egy táska látszott a földön.
A képkészítés idejét összevetettük a Forumnál készült felvétel idejével,
és kiszúrtunk egy mindenkinél magasabb személyt.
Fehér sapkában.
Rögtön felhívtam Ricket:
„Rick! Gyere a laborba! Ezt látnod kell.”
Kevin Swindon hívott: „Főnök! Mutatnék egy videót.”
Egy fehér sapkás személy sétál a robbantás helyszíne felé,
és megáll egy fánál a Forum étterem előtt.
Ott áll, nézelődik, ahogy mindenki más.
Aztán látszik, hogy letesz egy hátizsákot, és álldogál.
Úgy tűnik, a futókat fényképezi meg SMS-ezik.
Aztán látni az első bomba felrobbanásának hatását.
A felvételen mindenki balra néz, ő meg gyorsan elsétál jobbra.
Istenem! Valami felrobbant. Úristen! Ott történt valami.
És amint elhagyja a kamera látóterét,
felrobban a második bomba, pont a Forum előtt.
Akkor már tudtuk, hogy az egyik merénylő látható a felvételen.
Fehér sapkásnak hívtuk.
38. ÓRA SZERDA
39. ÓRA SZERDA
Szerdán akkora volt a csend, mintha csak áramkimaradás lett volna,
aztán meg hirtelen még egy sajtótájékoztatót is töröltek.
Lesz sajtótájékoztató,
de több idő kell a felkészüléshez. Köszönöm.
- Mikor lesz? - Még nem tudom, mikor.
Lemondtuk a sajtótájékoztatót,
mert bizonyíték került a kezünkbe,
és arra kellett koncentrálnunk.
Erre viszont a média találgatni kezdett,
hogy vajon mi lehet az oka.
A rendőrség igyekezett szigorúan titokban tartani az információkat.
Az így keletkezett űrt a közösségi média töltötte be.
Az emberek egymást kérdezgették: „Ismered a képen látható személyt?”
Ez vádaskodás, így a kérdés feltevése problematikus.
Ujjal mutogattak emberekre,
és a bostoni rendőrség sok félrevezető nyomot kapott.
Valaki posztolt egy képet egy alakról,
aki a tetőn mászkált.
Mintha egy, a jetit ábrázoló kép lett volna.
Aztán kaptunk egy képet egy táskáról a versenypályán,
ahol a robbanás történt.
Az FBI kielemezte. Kiderült, hogy photoshopolták.
Ez nyomozói erőforrásokat vont el a rosszfiúk kézre kerítésétől.
De az egész online is folyt.
Az emberek otthon ülve nyomozósdit játszottak a neten.
Ez az elvakultaknak lehetőséget adott
a tippjeikkel való hencegésre, azok elterjesztésére.
Sokak szerint egyértelműen iszlám terroristák tették.
BIZTOSAN AZ ARABOK MŰVE
És nem segített, hogy jobboldali figurák ugyanezt szajkózták.
A legtöbb terrorista, legalábbis mostanában, muszlim.
Általuk országszerte újra fellángolt az iszlamofóbia.
A hírügynökségek bizony nem segítettek.
A történetről szóló forrásaink arra sarkalltak, hogy nézzük meg alaposan,
hogy ki is ez a szaúdi állampolgár.
A média még azután is üldözte azt a szaúdi személyt,
sőt a lakótársát is, miután tisztázta magát.
Tud bármit is a robbantásokról?
Van köze hozzájuk? A rendőrség átkutatta a lakását.
Aztán felröppent, hogy valakit bevittek a szövetségi bíróságra.
Különböző médiajelentések szerint valakit letartóztattak.
Több százan tömörültek a bíróság épülete előtt.
Riporterek voltak mindenhol. Teljes volt a káosz.
Azt kérdeztem: „Őrizetben van a fickó?” A válasz az volt: „Nem tudni.”
Sok volt a félretájékoztatás. Mindent rendkívüli hírként közöltek.
Aztán azt hallottuk, hogy bomba, vagy robbanószerkezet lehet a helyszínen.
A kavalkád után azt mondták, tiszta levegő,
és az alkalmazottak bemehettek a holmijukért.
A bíróságot mára bezárták.
A hatóságok hangsúlyozzák, hogy nincs letartóztatott.
Rengeteg félrevezető információ született.
Koncentrálnunk kellett rá, hogy mi hiteles, és mi nem.
52. ÓRA SZERDA
53. ÓRA SZERDA
Addigra a felvételekről már ismertük az egyik merénylő kinézetét.
Sürgősen további felvételeket kellett szereznünk a Boylston utcából,
hogy kiderítsük, van-e bármi egyéb, ami segíthet azonosítani az illetőt.
A következő fontos bizonyítékot egy Whiskey's nevű helytől szereztük,
amely a Boylston utca sarkán állt.
A felvétel időszinkronizálása után
azonosíthattuk a sarkon sétáló fehér sapkást.
De mást is észrevettünk a videón.
Egy másik, fekete sapkás, hátizsákos férfival volt látható rajta.
Ebből külön vizsgálat kerekedett. Ezen a helyszínen együtt voltak.
Hogyan kövessük őket időben visszafelé, a videofelvételek segítségével?
Sikerült egy idővonalat kreálnunk a két helyszín között
a különböző felvételek alapján.
Követtük a mozgásukat,
láttuk, ahogy a Whiskey'snél elfordulva a Forum felé tartanak.
Nyilvánvalóvá vált, hogy a szemünk előtt rejtőzködtek.
Nem volt kapucni a fejükön. Nem takarták el az arcukat.
Láthatóak, felismerhetőek.
Két fiatal fehér férfi volt.
Sapkát és napszemüveget viseltek.
A baj csak az volt, hogy nem tudtuk, kik ők.
Az arcfelismerő akkoriban úgy működött jól,
ha volt egy nyolcszor nyolc centis arcképünk.
Róluk nem volt jó felbontású fotónk, csak szemcsés.
Volt, hogy távolról készítették őket.
Nem tudtuk, kik ők,
és hogy mi motiválta őket a robbantásokra, de a merénylők célkeresztbe kerültek.
Rick DesLauriers felhívott, én meg odasiettem, amilyen gyorsan tudtam.
Ott volt Carmen Ortiz is. Lejátszottak egy felvételt,
és akkor láttam először azokat a férfiakat.
Újra és újra lejátszották.
Ahogy megláttam a felvételt, azt mondtam: „Megvannak!
Őket keressük.”
Fura volt számomra az ártatlan kinézetük.
Hátizsákkal a vállukon sétálgattak, mint bármelyik főiskolás.
De nem tudtuk,
hogy kik ők,
hol vannak,
és hogy vannak-e társaik.
Ekkor el kellett döntenünk,
hogy mit kezdjünk a bizonyítékkal.
Kiadjuk a nyilvánosságnak, vagy visszatartsuk,
és a háttérben próbáljuk őket azonosítani?
Nagyon fontosnak tartottam, hogy nyilvánosságra hozzuk a fotókat.
De a többiek nem így gondolták.
Véleménykülönbség volt arról,
hogy mikor adjuk ki a képeket, és kérjük a lakosság segítségét.
Úgy éreztem, nem szabad visszatartani az információt.
Hogy muszáj kiadnunk. Biztos voltam benne, hogy ha megtesszük, hamar elkapjuk őket.
Síri csend volt a válasz.
Az FBI-nál próbáljuk uralni a helyzetet. A biztonság érdekében.
Ha nyilvánosságra hozzuk a fotókat, azzal tudatjuk velük,
hogy tudjuk, kik ők, és emiatt olajra léphetnek.
Elképzelhető, hogy ha meglátják a kiadott fotókat, menekülőre fogják.
De kit érdekel?
Az emberek tudni fogják, kik a merénylők, és segíteni fognak.
Van képünk két emberről.
Csak ők voltak benne? Vagy mások is?
Nem hittük, hogy többen voltak,
de tudnunk kellett, hogy a merénylőknek voltak-e tettestársaik, segítőik.
Sötétben tapogatóztunk. Ha kiadjuk a fotókat, nem mi irányítunk.
A kockázat és a potenciálisan okozott kár hatalmas lehet.
Bármely nyomozati döntést,
különösen a bizonyítékok amerikai nyilvánosság elé tárását
Carmennek és az Igazságügyi Minisztériumnak kellett jóváhagynia.
Carmen beszélt a minisztériummal,
és ők nem hagyták jóvá a publikálást.
Ez engem eléggé dühített.
Úgy gondoltam, ki kell várnunk.
Ha lenne bármilyen forró nyom, ami elvezethetne hozzájuk,
akkor jobb lenne úgy lecsapni rájuk, hogy nem számítanak rá.
Azt mondtam: „Szeretném közölni veletek, ha bárkinek baja esik,
én ezt nyilvánosságra fogom hozni.”
Csak hallgattak.
A találkozó végén egyedül sétáltam ki onnan.
52. ÓRA SZERDA
53. ÓRA SZERDA
BEJÁRAT
KÓRHÁZ
Karen gyakran elveszítette az eszméletét, de érdeklődött, mi történt Krystle-lel.
Amint képes voltam rá, megkérdeztem: „Ugye meghalt? Mondd meg!”
Akkor mondták el, hogy meghalt.
Ma újabb holttestet azonosítottak.
A 29 éves Krystle Campbellt a massachusettsi Medfordból.
Rájöttünk, hogy a kavarodás Krystle telefonja miatt történt,
ami Karen zsebébe került.
A zsebemben lévő mobil Krystle-é volt. A családja hívta rajta.
Krystle-t kérték, a válasz az volt: „Igen, éppen műtik.”
De valójában Karen volt a műtőben, nem pedig Krystle.
A srác, akivel Krystle akkoriban járt,
bejött a műtőbe, és azonosított engem.
El sem tudom képzelni, mit érzett Krystle családja.
Ott ültek egész éjjel, azt gondolván, hogy Krystle jól van, aztán meg...
Kiderült, hogy mégsem. Felfoghatatlan!
A szívünk megszakad a lányunk, Krystle elvesztése miatt.
Csodálatos ember volt.
És mindenki, aki ismerte, szerette.
Sok volt ennyi mindent feldolgozni. Nagyon sok. Mind a mai napig az.
Még mindig nem tudom felfogni.
Megszakad a szívem, ha a szegény áldozatokra gondolok.
Nagyon a szívemre vettem az egészet, és tudni akartam, ki felel a halálukért.
De csütörtök reggel
Obama elnök megérkezett a feleségével.
Amellett, hogy a tettes kézre kerítésén dolgoztunk,
még egy elnöki látogatás is várt rám.
Ha az elnök a városba látogat, az még egy normál napon is komoly feladat.
11 rendőrségi körzetünk van, körülbelül 1800 egyenruhás rendőrrel.
Nekem kellett kirendelnem őket a legfontosabb helyekre.
Aggódtunk az erőforrásaink megcsappanása miatt.
Ez volt a legintenzívebb elnöki látogatásra való felkészülés,
hisz megnőtt az őt fenyegető veszély.
Szóltak, hogy Obama elnök meglátogat.
Arra gondoltam:
„Elvesztettem a barátnőmet. Nyugodtan gyászolnám őt,
aludnék, és próbálnám összeszedni magam.”
Besétált. Elég markáns karakter volt.
Azt mondta: „Elkapjuk a rohadékokat.”
Megpróbáltak megfélemlíteni,
terrorizálni,
megfosztani minket a bennünket meghatározó amerikai értékektől.
Mostanra egyértelművé válhatott, hogy erre rossz várost választottak.
Bostonban ugyan nem!
Jövő ilyenkor az emberek a világ minden tájáról visszatérnek
ebbe a nagyszerű amerikai városba, hogy jobban fussanak mint valaha,
és még annál is hangosabban szurkoljanak a 118. bostoni maratonon.
Erre mérget vehetnek.
Szerintem nagyon erőteljes beszéd volt, ami megkoronázta a hetünket,
ami az eset felderítéséhez szükséges összefogásunkat illeti.
Itt nem lehet elrettenteni az embereket,
és ez remekül mutatja, mit is kell tennünk,
mikor nyomás nehezedik ránk.
Figyelemelterelés volt,
de szerintem a városnak szüksége volt rá.
A negyedik napon valaki szivárogtatott.
Az egyik hírügynökséghez eljutottak a fotók.
Egy bostoni médiacég publikálni akarta a fotókat
a nyilvánosság számára, ami akkor dühített.
Szóval...
Ezt nehéz volt kézben tartani.
Meg kellett hoznunk a lehető legjobb döntést,
mivel a körülmények megváltoztak.
Négy nap telt el,
és semmi sem történt.
Még semmi használható nem volt a kezünkben.
A fotókat kivéve.
Úgy döntöttünk, az lesz a legjobb,
ha a médiát megelőzve mi hozzuk nyilvánosságra a felvételeket.
Őszintén? A hírtől megkönnyebbültem.
Mondta valaki, hogy: „Ebben csakis Ed keze lehetett.”?
Sosem tennék ilyet egy efféle nyomozás kapcsán.
Nem tudom, hogyan szivárogtak ki.
Aznap, kicsit később egy rendkívüli sajtótájékoztatót jelentettek be.
A forrásaim azt mondták, óriási áttörés történt az ügyben.
Mögöttem láthatják, hogy kitettek két fotóállványt.
El is állok az útból, hogy készülhessenek a sajtótájékoztatóra.
A terem teljesen megtelt.
Ez volt karrierem legzsúfoltabb sajtótájékoztatója.
Életemben nem éreztem még akkora nyomást,
mint aznap, mielőtt kiléptem az emelvényre.
Mintha a világ súlyát cipeltem volna.
Gyerekként, sőt még a jogi egyetemen is irtóztam a nyilvános szerepléstől.
Inkább orosz ruletteztem volna öt golyóval,
mintsem beszédet mondjak valahol.
De tudtam, hogy ez a feladat rám vár. Nekem kellett közölnöm, nem másnak.
Az áldozatokért tettem.
Jó napot! Richard DesLauriers vagyok,
az FBI bostoni divíziójának vezető különleges ügynöke.
Sokat dolgoztunk azon a beszéden. Az Igazságügyi Minisztérium átnézte,
hogy ne mondjunk semmi olyat, ami veszélyeztethetné a büntetőeljárást.
A fényképek, videók és más bizonyítékok részletes elemzése után
két gyanúsított fotóit hozzuk nyilvánosságra.
Ők az 1-es és 2-es számú gyanúsított.
Úgy tűnik, közük van egymáshoz.
Ha látják őket, kérem, jelezzék a rendőrségnek!
Ha bármit tudnak a robbantásokról, vagy a két férfiról,
kérem, hívják az itt feltüntetett számokat!
A média segítségével ezek a fotók máris
milliókhoz jutnak el világszerte.
Fegyverük lehet. Rendkívül veszélyesek. Ne próbálják megközelíteni őket!
A rendőrségen kívül senki se próbálja elfogni őket!
Köszönöm szépen!
A fekete sapkás és a fehér sapkás.
Őket kerestük. Ez már biztos volt.
Mindenki azonnal a telefonjáért nyúlt, fotókat készített,
hogy mielőbb elterjedjen az információ.
Az FBI nyilvánosságra hozta a két gyanúsított fotóját
a maratonon történt robbantás kapcsán.
Eljött a pillanat, amire a világ minden táján vártak.
Végre láthatjuk a képeket. A lakosság segítségét kérik.
Nyilván így akarták kifüstölni a gyanúsítottakat.
Az is nyilvánvaló volt, hogy a rendőrségre nagy nyomás nehezedett.
Biztosak voltunk benne, hogy azonosítják a merénylőket,
és tudatják velünk, kik ők.
Ma ők a legkeresettebb bűnözők Amerikában. Íme a fotók!
Az FBI ma leleplezte az 1-es és 2-es számú gyanúsítottat.
...és a lakosság segítségét kérik a gyanúsítottak azonosításához.
Fegyverük lehet, veszélyesek.
A nyomozók a fotókon látható személyek nevére kíváncsiak.
Egy barátom hívott. Úgy hajnali három lehetett.
Egy képet küldött a fehér és a fekete sapkásról.
Azt írta: „Te, ez nem olyan, mint Dzsohar?”
Én meg:
„Először is, tudod, milyen jelentőséggel bír,
ha vádaskodsz?
Tudod, hogy mit állítasz ezzel?
Ez nem Dzsohar.”
Együtt vízimentősködtünk.
A birkózócsapat kapitánya volt.
Egy laza, népszerű srác.
Hihetetlen, hogy meggyőztem a barátomat arról, hogy nem Dzsohar az.
Ő meg ezzel fejezte be a beszélgetést: „Ja, igazad van. Kizárt, hogy ő az.”
Most meg együtt kell élnem az árulás tudatával, azzal,
hogy a barátom, akivel törődtem, akiben bíztam,
azt tette, amit tett.
Ettől teljesen összetörtem.
Visszatekintve mit gondol a fotók kiadásáról?
Várt volna még vele, vagy ez volt a helyes döntés?
Úgy vélem...
Végül pontosan az történt, amit nem szerettünk volna, hogy megtörténjen.
Atyaég! Minden egységnek! Sérült rendőr. Minden egységnek!
Hangos robbanások!
A feliratot fordította: Török Lajos