Jag jobbade på Bostonpolisen i 38 år.
Jag lärde mig mycket.
Men det viktigaste var att,
om folk verkligen vill, kan de göra människor illa.
Vi försöker förhindra såna här tragedier, men...
...det finns en sida hos folk som ingen någonsin ser.
AMERICAN MANHUNT: BOMBDÅDEN VID BOSTON MARATON
KAPITEL I VIT KEPS, SVART KEPS
Jag har sprungit 59 maraton.
Boston är världens bästa maraton.
POLISKOMMISSARIE - BOSTONPOLISEN
Det är en vårrit. Det är runt påsk.
Stan lever upp, blommorna blommar.
Alla ser fram emot Patriots' Day.
Det är en lokal högtid i Boston.
Alla kommer och tittar på maraton.
Det är en speciell dag.
Patriots' Day firar man nästan bara i Massachusetts.
ÅSKÅDARE
Det är fantastiskt med all historia här.
Det är ett stort nöje att återvända till en stad
där min dialekt anses normal.
Folk som bor i Boston är stolta över sin stad.
Det finns inga bättre människor i världen än Bostonbor.
- Vi gjorde det! - Dra åt helvete!
De kan vara odrägliga när det gäller sport.
Kom igen, Bruins!
Men maraton är stort i Boston.
Det är Amerikas äldsta maraton.
Och det viktigaste.
Det är stor feststämning. Folk gör en stor grej av det.
De stänger av tåg och bussar. Gatorna är fulla av folk.
Jag brukade gå på maraton med samma vänner varje år
och se min pojkvän Kevin springa.
LÖPARE
Jag hade aldrig tänkt springa ett maraton.
Jag sprang inte förrän jag var 42.
Men det är jättekul.
Alla hejar på alla.
Alla är jämlika.
Startlinjen är i Hopkinton, och den är 42 km bort.
Sen går man i mål i stan.
Alla är vänliga och hejar.
Folk är bara så trevliga.
Hopkinton är definitivt redo.
Deras motto är: "Allt börjar här," och det märker man.
Att springa Boston maraton är en bedrift.
Det är inte bara att anmäla sig. Man måste kvalificera.
Gör man det är det en höjdpunkt.
Mitt i Boston, Charlesfloden.
Det ingår i Patriots' Day-firandet.
15 APRIL 2013
Den dagen fick jag springa i första klungan.
Boston maraton har redan startat för vissa.
Nu är hela spektaklet igång, men ibland...
Allt var som vanligt. Alla var glada.
Det hade inte kunnat vara finare.
Jag tränar med pappa. Han springer med lite.
- Säg hej. - Hej.
Min vän Krystle och jag hade festat kvällen innan, så vi kom upp sent.
Titta. Maratonlöparna springer precis förbi Fenway Park,
som snart kommer att tömmas när Red Sox och Rays är klara
och tusentals fler kommer ut på gatorna.
En halv miljon människor sägs titta på Boston maraton här i New England.
Krystle hade aldrig varit på Boston Maraton.
Hon gick alltid och såg Red Sox.
Ut åt vänster, och bollen studsar mot väggen.
Pedroia rundar baserna och är på väg tillbaka.
Kastet är för sent. Red Sox vinner! En innelagsvinst på Patriots' Day!
Jag och Krystle var vid mållinjen, precis på den perfekta platsen.
Folkmassor på Boylston Street, flaggor från alla nationer...
Jag hade tagit en bild på flaggorna och lagt ut den på Facebook.
MARATONMANI
Vi messade med våra vänner, som sa: "Kom och möt oss!"
Men jag ville få en bild av Kevin när han korsade mållinjen,
så vi stannade där.
Jag minns hur jag tog av på Boylston Street
och såg mållinjen fem kvarter bort.
Det gör ont i hela kroppen, men folkmassorna hejar på en.
Att ha familjen där, mina poliskollegor...
Man får gåshud.
Jag gjorde det på tre timmar och 35 minuter, så jag var jätteglad.
Sen hoppade jag in i min bil och körde hem till South Boston.
FEM TIMMAR EFTER START - KL. 14.49
Det började bli lite mer aktivitet.
Det kom fler löpare.
Vi började heja på folk: "Härligt! Ni klarade det!"
AMBULANSSJUKVÅRDARE I BOSTON
Jag älskar atmosfären. Jag älskar hurraropen.
Det är som en kvartersfest.
Vi stod och väntade på Kevin.
Vänner som följde honom messade mig
att Kevin hade fått kramp någonstans i Cambridge,
och han skulle komma över mållinjen lite senare.
Vi sa: "Vi har en bra plats. Vi borde stanna här."
Herregud.
Det här är helt sjukt.
08.33. Något har exploderat vid mållinjen.
UCC, hörde jag rätt?
Ja, det stämmer.
Två bomber briserade just vid Boylston och Exeter.
TIMMA 00 - MÅNDAG
TIMMA 01 - MÅNDAG
- Vanessa! - Vad fan?
- Nej! - Vad i helvete?
Jag vaknade på trottoaren.
Det luktade fruktansvärt.
Det ringde så illa i öronen att jag inte kunde höra.
Det var totalt kaos.
Jag tittade omkring och...
Skriken ljöd av ren skräck.
Okej?
Gå ditåt.
Det var en kvinna. Jag tittade på hennes ben och tänkte:
"Det ser inte bra ut."
Jag ville stoppa blödningen, och jag hade bara mitt skärp.
Så jag lindade det runt benet för att stoppa blödningen.
På radion sa man att det kunde finnas en tredje bomb.
Vägen är avstängd!
Jag ringde min dåvarande pojkvän och sa att jag älskade honom.
Ursäkta.
Jag sa: "Hälsa mamma att jag älskar henne."
Och sen dog linjen bara.
Jag såg blod överallt.
Min fot var vriden åt sidan, och den var bruten.
Men jag satt bredvid Krystle, och jag höll hennes hand.
Hon såg ut som en trasdocka.
Då sjönk det in vad som verkligen hade hänt.
Det var hemskt.
Oroa dig inte för explosionerna.
De var riktigt höga.
Jag minns att en grupp kom för att hämta mig.
De frågade vad jag hette. Jag kunde inte svara.
När de la mig i ambulansen
sprang en dam fram och sa: "Fröken, här är din mobil."
Jag tog den och la den i fickan.
Men egentligen var det Krystles mobil, och sen minns jag inget mer.
TJUGOFEM MINUTER EFTER EXPLOSIONERNA
SENASTE NYHETERNA
Vi har just fått in nyheter om något som hänt i Boston.
Vi förstår att det har skett minst två explosioner nära mållinjen
vid Boston maraton.
Här visar vi direktsända bilder från en helikopter.
Tydligen har det skett en tragedi i Boston i Massachusetts idag.
Vi vet inte vad som exploderade, om det var en olycka
eller om någon utlöste något.
När jag såg mig omkring var det kaos.
Och någon nämnde att
det var någon där som hade...
...omkommit.
Vid det laget försökte vi få de mest akuta fallen till sjukhus.
Jag blev stoppad nära mållinjen.
Poliser sa att loppet var inställt.
Det är över. Maratonloppet är slut.
De sa att det var en bomb eller nåt.
Det var det jag... Men ingen visste nånting.
Spring!
Alla fick bråttom att ta sig ur stan.
Jag försökte ringa Karen, men inga telefoner funkade.
Då insåg jag att vi hade problem.
Ditåt, allihop. Dags att åka hem.
Vart ska vi ta vägen?
Efter maratonet var jag tillbaka i South Boston.
En av mina mannar kommer och säger:
"Två bomber briserade vid mållinjen, säger de."
Och jag säger: "Va? Det kan inte stämma.
Jag var just där."
Jag hoppade in i bilen och slog på sirenerna.
När jag körde över 4th Street-bron...
...såg jag folk gråta.
Jag visste att det här skulle bli hemskt.
När jag kom dit
träffade jag polischef Davis, som just hade kommit dit.
POLISCHEF PÅ BOSTONPOLISEN
Jag klev ut ur bilen, och direkt kände jag splitter under fötterna.
Sen såg jag skadorna.
Så mycket blod och kroppsdelar hade jag aldrig sett förut.
Kom igen! Ända upp.
Att se den förstörelsen
och de unga kropparna på gatan...
Det är något jag aldrig kan få ur huvudet.
Då slog det mig att det kunde vara en terroristattack.
Det var överväldigande.
Ingen visste vad man skulle tro. Man har så mycket tankar.
Var ska man ens börja?
GRANSKANDE REPORTER
Jag har varit reporter i mer än 30 år.
När man ställs inför en sån situation, som saknar motstycke i Bostons historia,
försöker man komma på svar som journalist åt ens publik.
När jag kom dit höll de på att sätta upp polistejp.
Man förmodade att det kunde handla om något större än det som hade hänt.
Det var något som satte skräck i alla.
Vi vet inte orsaken till explosionen.
Alla försöker förstå vad som har hänt.
Vi var inne på restaurangen och hörde två stora smällar.
En mindre och en jättekraftig, och det är fruktansvärt.
Det lät som en kanon, men det kändes så kraftigt att kepsen nästan flög av.
Jag vet inte om de tror att det var en olycka.
Ingen visste vad som hade hänt. Det var mycket förvirring för polisen.
Är han en löpare?
Ja. Han talar inte engelska. Vi kan inte hitta honom.
Polisen kom fram och sa:
"Stick härifrån. Vi vet inte vad mer som kan hända."
Vi börjar bli överhopade av anmälningar om bomber.
Sen uppstod en misstänkt brand på JFK-biblioteket.
Det här hände väldigt kort efter de två explosionerna.
Kan det finnas en koppling?
Vi hade två explosioner.
Alla förväntade sig en tredje.
Vår värsta farhåga är en andra attack.
Det här var nånting nytt för oss. Jag behövde all hjälp jag kunde få.
Så jag kontaktade Rick DesLauriers.
HUVUDANSVARIG SPECIALAGENT PÅ FBI
Jag har beskrivits som någon som bedömer saker.
Jag bedömer saker noggrant
och försöker hitta bästa möjliga lösning.
TIMMA 01 - MÅNDAG
TIMMA 02 - MÅNDAG
När jag kom till Boston
var första prioritet att se till att det inte fanns fler bomber.
Men först skulle vi säkra brottsplatsen.
Vi hade en halv km av Boylston Street att spärra av, med ett kvarters radie.
Det var förkrossande. Överallt såg man blod
som fanns kvar efter offren.
När jag tittade ut över förödelsen såg jag att det låg väskor överallt
som hade kunnat innehålla bomber.
Då blev vår uppgift att kalla in bombtekniker
och leta efter sekundära bomber.
Vi hade bombhundar som gick igenom ryggsäckar
och skyltfönster. Vi höll fortfarande på att söka.
Bombpatrullen säkrar brottsplatsen så att teknikerna kan komma dit.
När vi hade uteslutit att det fanns några sekundära bomber
ringde vi Carmen Ortiz.
FEDERAL ÅKLAGARE
Hon skulle bli ansvarig för att åtala attentatspersonerna.
TIMMA 02 - MÅNDAG
TIMMA 03 - MÅNDAG
När jag såg förstörelsen
stod jag bara där och rös.
Det såg ut som ett terrordåd.
Vi såg metallsplittret, luftpistolkulorna, blodet.
Vi visste att det var någon sorts sprängladdning.
Vi skickade delstatspolis till flygplatsen för att hejda folk
som kunde hade bilder.
Då upprättade vi Black Falcon för att kunna hantera bevismaterial.
BLACK FALCON-TERMINALEN
Anläggningen var oerhört viktig som en säker och lämplig plats
där bevismaterial kunde samlas, märkas och skickas till Virginia.
Det var så många bevisföremål.
Det var på en annan skala än jag hade sett.
Det var det största brottsfallet i stadens historia,
och vi visste inte vem som låg bakom.
Så vi skickade ut utredare som förhörde de skadade.
Jag har splitter i benet, och i händerna såklart.
Och jag fick brännskador, men jag är välsignad.
Några har fått traumatiska amputeringar av explosionen och fått ben bortsprängda.
Sen fick vi in en anmälan om en misstänkt person
som körs tillbaka till akuten.
Killen, som var saudier, kommer ut ur röken
med en massa skärsår och söndertrasade kläder.
När polisen närmar sig honom ser han dem,
och han har en mobil som han kastar i marken.
Mobiler kan vara detonatorer.
En person har anhållits.
Han är saudier och befann sig nära explosionen.
Jag tänker: "Är han inblandad?"
TIMMA 04 - MÅNDAG
TIMMA 05 - MÅNDAG
Bland det första man hörde var att en saudier var misstänkt.
Det antogs vara relaterat till Al-Qaida.
I över tio år har det här landet varit vaksamt på en ny attack.
Idag kom den.
SJUKHUS
Han var skadad, och polisen intervjuade
denna saudier på sjukhuset.
Vi pratade med honom och skickade SWAT-polis
och kriminalare hem till honom.
De hittade misstänkta saker.
Officiella dokument, pass, saker som var problematiska.
Med tanke på situationens allvar måste det göras på laglig väg,
så att om bevisen leder
till personen man tror är skyldig, kan bevisen användas i rätten.
Polisen sökte igenom en lägenhet som tillhör en utländsk student
som sågs fly, men inget påträffades, och han betraktas inte som misstänkt.
Han var bara ett offer och var inte inblandad.
Han råkade vara en saudier
som levde i en tid av islamofobi.
Det fanns tveklöst vissa fördomar om vem som kunde vara skyldig.
Dag ett hade vi inga misstänkta.
Vi hade inga konkreta ledtrådar. Vi skulle hålla presskonferens
och berätta vad vi visste om attentaten.
Jag sa att det kunde röra sig om ett terrordåd,
så FBI ville gärna leda utredningen.
Ärligt talat tänkte jag: "Varsågoda".
Men guvernören bad mig att hålla presskonferensen.
Och jag tänkte: "Jag?"
Och det borde jag ha insett.
Politiker vill inte ge folk dåliga nyheter. Det är mitt jobb.
Då överlämnar jag till Ed Davis, polischef här i Boston.
Tack, guvernören.
Kl. 14.50 skedde två explosioner
längs Boston maraton nära mållinjen.
Folk ska vara lugna, men bör förstå att det är en fortgående situation.
Man bör även förstå att vi behöver all information vi kan få.
Jag vädjade till allmänheten om bilder.
Om någon såg något vid incidenten
kan ni ringa oss på 1-800-494-TIPS.
Ofta ser någon det som händer och inser:
"Herregud, han sa att han skulle göra något sånt. Jag måste ringa polisen."
Beskriver ni det som en terroristattack?
Guvernören sa att det var en attack. Var det en terroristattack?
Vi säger ingenting definitivt,
men du kan dra egna slutsatser baserat på vad som hände.
Som medborgare och reporter tyckte jag att det såg ut som en terrorhandling.
Vissa kritiserade FBI för att vi inte kallade det en terroristattack,
men vi behövde bevis först.
TIMMA 05 - MÅNDAG
TIMMA 06 - MÅNDAG
Den kvällen är jag ute och letar efter Karen.
Jag visste inte vad som pågick.
Min dotter säger: "Kan vi visa dig på Facebook med flaggorna?"
JAG BER FÖR HENNE
HOPPAS DU ÄR SÄKER
JAG HAR INTE HÖRT NÅT...
Sen ringer Krystles pojkvän Joe.
Joe kommer och hämtar mig.
Han visar mig en bild av Karen och Krystle på marken.
Den fanns redan på nätet.
Jag såg deras ansikten. De såg helt livlösa ut.
Vi åkte genast till sjukhuset.
Vi kommer dit, och de säger att Krystle är där.
De håller på att försöka rädda hennes ben.
Men Karen är inte där, säger de.
Och de har inga svar. De vet ingenting alls.
De sa:
"Vi vet tyvärr inte."
Och så fortsätter de bara.
Det hängde inte ihop.
Och de sa:
"Ni får kolla med andra sjukhus."
Så vi börjar gå.
Inte en människa i sikte. Jag har aldrig sett nåt liknande.
Vi kollade överallt, ringde alla sjukhus.
Ingen hade några svar.
Vi kunde inte hitta Karen nånstans.
Jag var helt säker på att Karen var död.
Plötsligt ringer det i telefonen.
Karen håller på att opereras, säger de.
Jag kunde knappt tro det. Jag ville se det med egna ögon.
Så jag åkte till sjukhuset...
...och fick se Karen.
När jag vaknade var Kevin den första jag såg.
Jag var bara lättad. Jag höll hennes hand och klämde den.
Hon visste inte vad som pågick. Jag sa: "Allt kommer att ordna sig.
Oroa dig inte. Jag älskar dig, och allt kommer att ordna sig."
Det var ett mirakel.
TIMMA 10 - MÅNDAG
TIMMA 11 - TISDAG
Vi visste att de bästa ledtrådarna skulle komma från videoupptagningar.
Det var ett stort sportevenemang som pågick med mediabevakning.
Det var folk med mobiltelefoner och videokameror överallt.
Då kom Kevin Swindon.
FBI:S CYBERAVDELNING
Kevin Swindon var chef för cyberavdelningen på FBI i Boston.
SPECIALAGENT
Jag var IT-kriminaltekniker.
Vi visste direkt att digital media skulle bli en stor faktor i utredningen.
Telefonerna var tysta, men vi fick mycket e-post.
Det var på väg att överskrida vår kapacitet.
Tiotusentals mejl.
Vad jag inte hade räknat med var mängden digitala bevis vi fick in.
De får in tusentals foton, videor från Iphones.
Drygt tre och 38 ser det ut som.
Vi fick in över 125 mobiler från Boylston Street.
Vi har sprungit 1,6 km av Boston maraton.
Åh, Gud!
Vad i helvete?
Det fanns inga ledtrådar, så vi letade efter videor.
Vi hade bilder från The Forum och Walgreens.
Vi hade bilder från banker. Alla affärer längs den vägen
samlade vi in övervakningsvideor från.
Vi hade hundratusentals videor.
Utmaningen med att hantera så mycket videobevis
var att vi hade begränsad kapacitet.
Om man har åtta timmar av video tar det åtta timmar att granska.
Vi hade flera grupper som granskade videomaterialet.
Problemet var att det var tusentals videotimmar.
Förutom det var utmaningen
att vi inte visste vad eller vem vi sökte efter.
Varje minut som går finns risken att den skyldige kommer undan.
Det var den mest intensiva utredningen Bostonpolisen någonsin hade genomfört.
När attentaten ägde rum
var min familj och jag på semester i Arizona.
Jag hade meddelat FBI att jag skulle gå i pension.
STÄLLFÖRETRÄDANDE CHEFSAGENT PÅ FBI
Det var inte förrän i Sedona som jag började bli helt nerringd.
Då fick jag se bilderna av attentatet.
Det var förfärligt.
Jag har jobbat med våldsbrott, droger och gäng.
Många säger att jag drar till mig trubbel.
När jag såg bilderna av attentatet...
...sa min fru: "Ta fast de jävlarna."
TIMMA 16 - TISDAG
TIMMA 17 - TISDAG
Det här är det närmsta man kommer attentatsplatsen vid Boston maraton.
Området är tungt bevakat.
Vi vet fortfarande inte vem som utförde dådet, eller varför.
Inga gripanden har gjorts. Ingen är ännu misstänkt.
TRE DÖDADE, 176 SÅRADE
Två sprängladdningar har hittats, och det är de två som detonerade.
Inga outlösta laddningar har hittats.
Tisdag morgon gick bevistekniker in och började söka igenom brottsplatsen.
Det fanns bevismaterial på byggnader, fönsterbrädor, bilar.
Brottsplatsen var enorm.
Folk trampade ner och spred ut bevismaterial.
Vi hittar luftpistolskulor, splitter.
Den typ av splitter de såg var inte bara skräp på marken,
utan snarare spikar och luftpistolskulor.
Vad man undersöker nu är hur bomben tillverkades.
Vad använde man för material? Vad använde man som detonator?
De hittade söndertrasade ryggsäckar. Alltså inte ryggsäckar som träffats.
Vi tror att de innehöll bomberna.
Bombexperterna säger direkt: "Det här var en fjärrstyrd bomb."
När vi samlade in bevismaterialet började vi försöka pussla ihop allt.
Första bomben briserade vid mållinjen.
Den andra exploderade 12 sekunder senare utanför restaurangen The Forum.
Vår teori var att bomberna bars dit i ryggsäckar.
Sannolikt var det tryckkokarbomber med metallfragment i.
Tryckkokarbomber är populära terroristvapen
eftersom delarna kan köpas i olika butiker.
Locket till tryckkokaren som användes i attentatet
har hittats på ett närbeläget tak.
Slår det här dig som ett typiskt inhemskt terrordåd?
Det här är ett terroristfall.
Om politiker är ängsliga och inte vill säga det,
låt gå, men var så säker, det är en terrorismutredning.
Det är därför FBI leder den.
Terrorism är en attack som motiveras av ideologi.
I maratonattentatet visste vi inte vad det var.
Men oavsett vem som bar ansvaret
hade vi hittat ryggsäckarna, tryckkokarbomberna
och metallbitar från tryckkokarna.
De var konstruerade för att döda människor.
Därför sa vi att vi misstänkte att det var ett terrordåd.
TIMMA 20 - TISDAG
TIMMA 21 - TISDAG
God morgon.
Jag har just informerats av säkerhetsavdelningen,
däribland FBI:s chef Mueller, om attackerna i Boston.
Med tanke på vad vi vet om händelsen betraktar FBI det som en terrorhandling.
När bomber används mot civila är det en terrorhandling.
Vi vet inte vem som gjorde det eller varför,
och folk bör inte dra några förhastade slutsatser.
Men vi kommer att gå till botten med det här.
Vi kommer att ta reda på vem som gjorde det och varför.
IMAM VID ISLAMISKA SÄLLSKAPET I BOSTON
11 september-attackerna var nog en vändpunkt för alla.
Men speciellt för muslimer.
Vi blev chockade över det som hände.
Men något förändrades.
Plötsligt kändes det som om vi var förövarna.
Det var en svår tid för oss.
INGEN JIHAD-MOSKÉ
Islam handlar i grund och botten om att vara en god människa.
Vi är här som amerikaner, som en del av samhället.
Men när man är okunnig om något
är ens första reaktion att frukta det.
ISLAM ÄR DJÄVULEN
Det var det som hände med muslimer.
GLÖM ALDRIG
Åk hem igen!
- Stick härifrån! - Åk hem igen!
COLLEGESTUDENT
Efter 11 september-attackerna var trakasserierna brutala.
Det var konstant, varje dag.
Och jag fick hela tiden dölja vissa aspekter av mig själv
i dagliga livet.
Jag flyttade till Boston när jag var sju, två veckor före 11 september-attackerna.
Ungarna brukade ge mig låtsasbomber och springa iväg och ropa "tick-tack".
Så som muslim kände jag mycket skam.
När bombdådet hände gick jag på college.
Jag tänkte: "Låt det inte ha med islam att göra."
Man fick den där obehagliga känslan
att det kanske hade begåtts av någon
som är muslim.
Islamofobin hade just börjat försvinna.
Jag visste direkt att de skulle lägga skulden på islam.
TIMMA 22 - TISDAG
TIMMA 23 - TISDAG
När vi hade konstaterat att det var ett terrordåd
sökte hela den federala makten efter attentatspersonerna.
Vi visste var attentaten ägde rum. Det fanns affärer där
som hade övervakningskameror.
Så troligen hade de bilder på attentatspersonerna.
Det första betydande bevismaterialet var övervakningsvideon från The forum.
Ovanför en dörr satt en utomhuskamera,
som var riktad mot platsen där andra bomben exploderade.
Den började vi kolla omgående, för den kunde innehålla viktiga bevis.
Vi hade analytiker som tittade på videon om och om igen,
spolade tillbaka, spelade upp igen, spolade tillbaka, ökade upplösningen.
Bildruta för bildruta.
Man såg inget anmärkningsvärt.
Men en person ringde och sa:
"Jag var tvärs över gatan, och jag har några bilder
som kan intressera er. De togs just före explosionen."
Vi lät våra bevistekniker ta de bilderna, och på en såg man en väska på marken.
Vi tidssynkroniserade bilden med videon från The Forum,
och då såg man en person som var längre än alla andra
och hade vit keps.
Direkt ringde jag Rick och sa: "Du måste komma och se det här."
Kevin Swindon ringde och sa: "Jag vill visa dig en video."
Man ser personen i vit keps gå mot attentatsplatsen,
och så stannar han vid ett träd och står där och ser sig omkring.
Sen släpper han ryggsäcken på marken och står kvar där.
Han tycks ta bilder på löpare och messa med mobilen.
Sen ser man hur det skakar till när första bomben exploderar.
Alla tittar till vänster, och han börjar gå åt höger.
Herregud! Något exploderade. Herregud, det har hänt något.
Och så fort han går utanför bild exploderar andra bomben vid The Forum.
Då visste vi att vi hade video på en av attentatspersonerna.
Vi kallade honom "vitkepsen".
TIMMA 38 - ONSDAG
TIMMA 39 - ONSDAG
Onsdagen är det som ett avbrott, för då hör man ingenting.
Och så plötsligt ställs en presskonferens in.
Den kommer att bli av, men vi behöver lite mer tid.
Tack.
- Vilken tid börjar den? - Jag vet inte.
Vi ställde in presskonferensen eftersom vi hade fått videobevis
och ville fokusera på det först.
Men det ledde nog till spekulationer bland media kring vad som pågick.
Polisen försökte hålla locket på vad gällde information.
Det tomrummet fylldes av social media.
Folk tittade på foton och sa: "Vad vet ni om den här personen?"
Problemet med det är att det är en anklagande fråga.
Folk blev utpekade, och polisen fick många falska ledtrådar.
Någon la upp en bild av en dunkel figur som gick på ett hustak.
Det såg ut som en sasquatchbild.
Sen fick vi en bild på en väska som låg där explosionen skedde.
FBI gjorde en analys, och tydligen var bilden manipulerad.
Det tar utredningsresurser som är till för att jaga skurkarna.
Men sånt dök upp på nätet.
Folk satt hemma och lekte detektiv på social media.
Det blev en chans för trångsynta
att frossa i sina antaganden och sprida dem vidare.
Folk sa att det var islamiska terrorister.
DET HÄR ÄR DEFINITIVT ARABERNAS FEL
Det hjälpte inte att figurer från högern ekade detta.
De flesta terrorister, i alla fall på sistone, har varit muslimer.
De väckte islamofobin till liv på nytt i hela landet.
Nyhetsmedierna hjälpte inte.
Våra källor i det här reportaget har uppmuntrat oss att granska
vem den här saudiern är.
Till och med när han rentvåddes fortsatte media att förfölja saudiern
och hans rumskamrat.
Vet du något om attentaten?
Är du inblandad? För polisen kom hem till dig.
Sen sades det att någon hade förts till tingshuset.
Det cirkulerar medierapporter att en person har gripits.
Det är hundratals människor utanför tingshuset.
Reportrar överallt. Det är kaos.
Jag frågade: "Har han gripits?"
"Inte vad jag vet," sa de.
Det var mycket felaktig information, mycket högljudda nyhetsanspråk.
Plötsligt är det en misstänkt bomb eller sprängladdning i området.
Efter allt tumult kom klartecknet,
och anställda fick gå in och hämta sina saker.
Sen stängdes domstolen för dagen.
Polisen understryker att ingen har häktats.
Det var mycket felaktig information.
Vi var tvungna att fokusera på vad som var verkligt.
TIMMA 52 - ONSDAG
TIMMA 53 - ONSDAG
Vi hade identifierat en av attentatspersonerna visuellt.
Nästa prioritet var att få in mer videobevis.
Vi behövde något som kunde hjälpa oss att identifiera personen.
Nästa kritiska bevis vi fick in var en video från en servering
i hörnet som heter Whiskey's.
Genom att tidssynkronisera videon kunde vi identifiera "vitkepsen".
Men vi insåg att videon innehöll mer.
Han åtföljdes av en man som hade svart keps och ryggsäck.
Det blev en utredning i sig.
Hur ska vi följa dem bakåt i tiden genom övervakningsvideor?
Vi lyckades skapa en tidslinje mellan de två platserna
med hjälp av övervakningskamerorna.
Och sen följa dem
när de går runt hörnet förbi Whiskey's mot The Forum.
Det blev uppenbart att de gömde sig framför ögonen på oss.
De hade inga huvor. De dolde inte sina ansikten.
De var igenkännbara.
Det var två unga vita män.
De bar keps och solglasögon, men vi visste inte vilka de var.
Igenkänningsprogram fungerade om ansiktet syntes tydligt.
Men det gjorde de inte.
Bilderna var gryniga och ibland tagna på avstånd.
Vi visste inte vilka de var eller vad de hade för motiv.
Men det var attentatsmännen.
Rick DesLauriers ringer mig, och jag åker dit direkt.
Carmen Ortiz var där.
De började spela upp videon,
och för första gången fick jag se dem.
De spelade upp den om och om igen.
När jag såg videon sa jag: "Nu har vi dem. Det är de."
För mig var det slående hur oskyldiga de såg ut.
De kom gående med ryggsäck som två vanliga collegestudenter.
Men vi visste inte vilka de var,
var de fanns,
och om de var med någon annan.
Vi var tvungna att fatta ett beslut vad vi skulle göra med videon.
Ska vi visa den för allmänheten, eller ska vi fortsätta
att försöka identifiera dem själva?
Jag ansåg att det var nödvändigt att visa bilderna för allmänheten.
Den synen delades inte.
Uppfattningarna gick isär
om när vi skulle publicera fotona och söka allmänhetens hjälp.
Min impuls var att inte hålla informationen hemlig.
Jag var övertygad att om vi publicerade dem,
skulle de åka fast inom ett par timmar.
Jag bemöttes av total tystnad.
FBI anser att det är säkrare att kontrollera situationer.
Om man visar att man vet vilka de är, kan det få dem att fly.
Det finns en möjlighet att de flyr om de ser bilderna.
Vem bryr sig?
Folk vet vilka de skyldiga är och kommer att hjälpa oss.
Vi har en bild på två personer.
Är det bara de, eller är de fler?
Vi trodde inte prompt att de var fler, men vi ville veta om de hade fått hjälp.
Vi vet inte hur det ligger till.
Om vi publicerar bilderna har vi ingen kontroll.
Risken och skadan det kan orsaka är enorm.
Alla beslut vi fattade,
speciellt vad beträffade att offentliggöra bevis,
skulle godkännas av Carmen och justitiedepartementet.
Carmen pratade med sina kollegor, och de ville inte publicera fotona.
Det gjorde mig ganska arg.
Jag ville avvakta.
Om vi hade några ledtrådar som kunde leda oss till dem
så var det bättre att försöka överraska dem.
Och jag sa: "För ni ska veta att om någon blir skadad
kommer jag att gå ut med det."
Det blev helt tyst.
Mötet tog slut, och jag gick därifrån själv.
TIMMA 52 - ONSDAG
TIMMA 53 - ONSDAG
Karen pendlade in och ut ur medvetande.
Men hon frågade vad som hade hänt Krystle.
Första gången jag kunde säga: "Är hon död? Du måste berätta..."
Då sa de att hon hade dött.
Idag identifierades ytterligare en av de döda:
29-åriga Krystle Campbell från Medford i Massachusetts.
Vi fick veta att Krystles mobil hade hamnat i Karens ficka.
Mobilen i min ficka var Krystles. Hennes familj försökte nå henne.
De frågade efter Krystle, och de sa: "Hon är här."
I själva verket var det Karen som låg i operationssalen.
Killen som Krystle hade dejtat
gick in i operationssalen och såg att det var jag.
Jag kan inte föreställa mig hur det var för Krystles familj.
De sitter där hela natten. Krystle är okej, och så
vänds allt upp och ner. Det är otroligt.
Vi är förtvivlade över vår dotter Krystles död.
Hon var en underbar person.
Alla som kände henne älskade henne.
Det var mycket att ta in. Det är det till denna dag.
Jag förstår fortfarande inte.
Det är förkrossande att tänka på alla dödsoffer.
Jag tog det personligt och ville veta vem som hade gjort det här.
Men torsdag morgon
kom president Obama och hans fru till stan.
Förutom jakten på gärningsmännen
hade vi presidentbesök,
och även en normal dag är det ett ganska stort jobb.
Vi har elva olika polisdistrikt och 1 800 uniformerade poliser.
Det är mitt jobb att placera dem där de behövs mest.
Bristen på resurser var bekymmersam.
Förberedelserna inför besöket var de mest omfattande vi gjort
eftersom det fanns en ökad hotbild.
De sa att president Obama skulle hälsa på mig.
Jag tänkte: "Min vän har just dött. Jag orkar inte öppna upp om min sorg.
Jag vill bara försöka bli bättre."
Han kom in. Han är en ståtlig figur.
Han säger: "Vi ska få fast de jävlarna."
De försökte skrämma oss,
terrorisera oss,
undergräva de värderingar som gör oss till dem vi är.
Det bör vara tydligt att de valde fel stad.
Inte här i Boston.
Och den här tiden nästa år kommer världen att återvända
till den här storslagna staden och springa fortare än någonsin
och heja ännu högre på det 118:e Boston maraton!
Lita på det.
Jag tyckte att hans tal var starkt, och jag tycker att det poängterade
hur vi måste samarbeta och ta reda på vad som hände.
Här kan man inte skrämma iväg folk, och det representerar vad man ska göra
när man har press på sig.
Det var en förströelse.
Men jag tror att staden behövde det.
Fjärde dagen skedde någon slags läcka.
En av nyhetsbyråerna hade fotona.
En nyhetsbyrå från Boston tänkte offentliggöra fotona.
Det gjorde mig arg.
Jag menar, jag...
Det gick inte att kontrollera.
Vi behövde bara ta de bästa besluten vi kunde
allteftersom situationen förändrades.
Det hade gått fyra dagar, och ingenting hade hänt,
och vi har inget vi kan använda.
Bara bilderna.
Vi beslöt oss för att offentliggöra videobilderna innan media gjorde det.
Ärligt talat var jag lättad.
Tänkte någon: "Ed var den enda som ville göra det"?
Något sånt skulle jag aldrig göra.
Jag vet inte hur de kom ut.
Senare samma dag har man kallat till extrainsatt presskonferens.
Mina källor har berättat för mig att det har skett ett genombrott.
Bakom mig kan ni se att de har ställt upp stafflier.
Jag ska flytta på mig, för just nu förbereder de presskonferensen.
Det var packat.
Jag hade aldrig sett något liknande.
När jag gick ut på scen på presskonferensen...
Jag hade aldrig känt mer press.
Tyngden av världen låg på mina axlar.
Jag har alltid varit livrädd för att tala inför publik.
Jag hade hellre spelat rysk roulett än stått på scen och hållit tal.
Men det låg på mig att leverera talet.
Det var ingen annans ansvar, och jag var tvungen för offrens skull.
Jag heter Richard DesLauriers.
Jag är huvudansvarig specialagent på FBI i Boston.
Att förbereda talet tog tid.
Det skulle granskas först
så att vi inte sa något som kunde äventyra åtalet.
Efter en detaljerad analys av foton, videor och andra bevis
går vi ut med bilder på två misstänkta,
"misstänkt nummer 1" och "misstänkt nummer 2".
De tycks vara anknutna till varandra. Om ni ser dem, kontakta polisen.
Om ni vet något om attentaten eller männen på bilden,
ring telefonnumret ovanför bilderna.
Media kommer att leverera bilderna till miljontals människor över hela världen.
Vi betraktar dem som beväpnade och extremt farliga.
Ingen bör närma sig dem.
Ingen bör försöka ta fast dem förutom polisen. Tack ska ni ha.
"Svartkepsen" och "vitkepsen".
Det är de vi söker. De var säkra.
Direkt tar folk fram sina mobiler, tar bilder,
ser till att informationen når allmänheten.
FBI går ut med bilder på de två misstänkta i bombdådet vid Boston maraton,
något som människor över hela världen hade väntat på.
Nu ser vi bilderna. De ber allmänheten om hjälp.
Det var för att synliggöra de misstänkta.
Och rättsväsendet hade stor press på sig.
Vi var säkra på att allmänheten skulle identifiera attentatsmännen.
De är de mest efterlysta männen i Amerika i kväll. Titta själva.
FBI avslöjade idag misstänkt nummer 1 och misstänkt nummer 2.
...två misstänkta och vädjade om hjälp att identifiera männen
de beskrev som farliga.
Utredare försöker sätta namn på ansiktena.
En vän ringde mig runt kl. 03.00.
Han skickar en bild på killarna i keps.
Han säger: "Ser inte det ut som Dzhokhar?"
Och jag säger:
"Först och främst, förstår du vikten av att du pekar finger på honom?
Förstår du vad du säger nu?
Det är inte Dzhokhar."
Vi var badvakter tillsammans. Han var kapten för brottningslaget.
Den coola, populära killen.
Det var så otänkbart att jag övertygade honom
att han hade fel.
Till slut sa han: "Du har rätt. Det kan inte vara han."
Nu måste jag leva med det sveket och veta
att en vän jag litade på
gjorde det han gjorde.
Jag blev förkrossad.
Vad tycker du nu om att ni gick ut med bilderna?
Hade du väntat längre, eller var det rätt beslut?
Jag menar, jag...
Det som hände är precis det vi inte ville skulle hända.
Herregud. Samtliga enheter, svara.
En polis är skadad. Samtliga enheter.
Höga explosioner!
Undertexter: Ralf Sjölander