NEKE SNIMKE S NADZORNIH KAMERA U OVOJ EPIZODI INSCENIRANE SU
NA TEMELJU ISTRAGE I SVJEDOČANSTAVA.
20 MINUTA POSLIJE EKSPLOZIJA
AMERIČKE POTJERE:
BOMBE NA BOSTONSKOME MARATONU
DRUGO POGLAVLJE AMERIČKI SAN
18. TRAVNJA 2013. GODINE
SAT 74. ČETVRTAK
SAT 75. ČETVRTAK
Dobar dan. Ja sam Richard DesLauriers i vodim podružnicu FBI-a u Bostonu.
Trebamo pomoć javnosti u identifikaciji dvojice sumnjivaca.
POSEBNI AGENT FBI-a
To tada nisam znao, ali ta presica u Sheratonu
tog četvrtka uvečer, 18. travnja 2013.,
označila je početak najvažnijih 48 sati moje karijere.
Netko te ljude poznaje kao prijatelje,
susjede, kolege ili članove obitelji sumnjivaca.
Bilo je jako napeto.
Rekli smo to ljudima.
Rekli smo im koga smo identificirali.
Pokazali smo fotografije.
Ne znamo što će se dogoditi.
Bilo je rizično. Prisiljavamo li ih da nešto učine?
Sad im se više ne možemo prišuljati.
Evo ih. FBI ih naziva Sumnjivac 1 i Sumnjivac 2.
FBI ima pozivni broj i internetske stranice posvećene ovome.
Na internetske stranice došlo je valjda 40 milijuna ljudi.
Sumnjivci su naoružani i vrlo opasni.
Objavom fotografija sumnjivaca istraga je sad još hitnija.
Mislite da će ih prepoznati po ovim objavljenim fotografijama?
Naravno.
Sigurno će ih uloviti.
Rade svoj posao. Za to treba vremena.
Znate što? Richard DesLauriers će ih uloviti.
Laknulo mi je što su objavili fotografije
i čvrsto sam vjerovao da će ljudi vidjeti fotografije
i reći nam da nešto znaju.
Neposredno poslije nije bilo poziva.
Nijedan.
- Nisam mogao vjerovati. - Otišao sam kući i rekao ženi:
„Večeras će nas netko nazvati i javiti da ih je prepoznao.”
No nazvao me netko neočekivan.
TEHNOLOŠKI INSTITUT MASSACHUSETTSA
Policija MIT-ja. Policajac Sakov.
Čujemo glasnu buku pred svojim prozorom.
Ne baš kao pucanj pištolja, ali oštri kratki zvukovi.
Čini se da je u blizini policajac u autu,
ali ne znamo što se događa.
Provjerit ćemo.
Bože! Sve ophodnje, javite se!
Ranjeni policajac. Svim ophodnjama.
SAT 79. ČETVRTAK
SAT 80. ČETVRTAK
Presica je završila
i autobusom sam se preko mosta vozio prema MIT-ju.
Kad sam prešao most, pogledao sam desno
i vidio cijelo more plavih svjetala.
Policijski automobili jurili su Memorial Driveom.
Onamo sam stigao među prvima. Bili su vrlo gnjevni.
Jedan je policajac plakao.
Razgovarao sam s njima ne bih li doznao što se dogodilo.
- Imate li nam što reći? - Zasad ne.
Nazvali su me.
Ubili su policajca u Cambridgeu.
Cambridge je drugi grad, druga jurisdikcija.
To je navodno bila pljačka koja je pošla po zlu.
U Bostonu je velika rijetkost da pucaju u policajca na kampusu.
To se nikad prije nije dogodilo.
To se ne događa na tom kampusu niti u toj zajednici.
Nešto tu nije u redu.
Nešto nikako nije u redu.
Vidjelo se da je bilo borbe.
Pokušali su mu uzeti pištolj.
To je očito bilo ubojstvo.
Nisu mu mogli izvaditi pištolj iz korica.
Ed David pitao me mislim li da su to Crna Kapa i Bijela Kapa.
Imalo bi mi smisla da jesu.
Vidio sam im zabrinutost i strah na licu.
Svakom minutom riskirali smo još života.
Ako su to oni, kakav nam još pakao spremaju?
Uvečer 18. travnja
vozio sam svoj novi auto
duž rijeke Charles sa strane Cambridgea.
Znao sam da se nešto događa jer sam vidio mnogo plavih svjetala.
Njih dvadeset.
Očito se dogodilo nešto loše.
TEHNOLOŠKI PODUZETNIK
U Ameriku sam došao iz Kine 2009. godine
kako bih mogao studirati.
Htio sam upoznati američku kulturu.
Doznati nešto više o Američkom snu.
Predsjednik Obama rekao je: „Svaki Amerikanac, ako je pošten
i ako marljivo radi, ima pravo na svijetlu budućnost.”
Tako i ja razmišljam. Ako marljivo radiš na sebi,
ako si iskren prema sebi, bolje ćeš živjeti.
Fascinirali su me lijepi auti.
Kupio sam prvi auto.
Mercedes.
Osjećao sam se opako kad sam vozio.
Nisam htio da mu se itko primakne.
Nisam htio da ga drugi voze. Bio mi je kao dijete.
SAT 80. ČETVRTAK
Vozio sam novi auto.
Dobio sam poruku.
Odlučio sam se zaustaviti u Aveniji Brighton.
Minutu-dvije bio sam usredotočen na mobitel.
Iza mene je stao neki auto.
To mi je bilo malo čudno.
Mislio sam da se netko izgubio.
Pokucali su na prozor sa suvozačke strane.
Malo sam spustio prozor, možda samo ovoliko.
Htio je da ga još malo spustim.
Vrlo brzo. Nisam stigao reagirati.
Nisam znao što se događa.
Uperio je pištolj u mene.
Tresao sam se.
Rekao sam: „Učinit ću što god želite.
Molim vas, nemojte me ubiti.”
Rekao mi je da me može ubiti kad poželi.
„Samo počni voziti.”
Taj auto koji je bio iza pratio nas je cijelim putem.
Vidio sam da idemo prema Watertownu.
Stali smo se pred kućom u Watertownu.
Taj stariji rekao mi je da sjednem na suvozačko mjesto.
Obojica su izašla iz auta.
Pomislio sam da bih mogao pobjeći,
ali izvukli su ključ i zaključali vrata.
Tad su premjestili neke stvari iz svog auta u moj.
Nekoliko kutija, mislim.
Ušli su u auto. Sva trojica smo bila u njemu.
Stariji je vozio.
Svoj auto samo su ostavili ondje.
Nisam znao u kojem su odnosu.
Jedan je izgledao puno mlađe, kao student.
Ali izgledali su mi kao Amerikanci.
Stariji me pitao znam li tko je on.
Rekao sam da ne znam.
Rekao je: „Ja sam postavio bombe na maratonu.
I ubili smo policajca u Cambridgeu.”
Sranje.
Kako je to moguće?
Zašto baš ja?
Pucali su u policajca na MIT-ju.
Zadobio je nekoliko rana. Prevezli su ga u bolnicu, gdje je preminuo.
Rekli su mi da su ispalili šest hitaca u vozilo.
Jedan je policajca pogodio u glavu.
Kad sam stigao onamo, rekli su mi za ubojstvo Seana Colliera.
To je bilo tragično.
Strašno je svaki put kad ubiju policajca.
Ubili su jadnog Seana
dok je sjedio u autu i radio tako nezahvalan posao.
Nije to zaslužio.
Osjetio sam veliki gnjev i želju da ih što prije ulovimo.
Pobijedili su nas. Prošli su našu liniju obrane.
Nakon objavljivanja tih fotografija
bilo je jasno da su ih istjerali na čistac i znaju tko su.
Činilo se da misle da nemaju što izgubiti.
Mislite li kada da bi, da niste objavili fotografije,
Sean Collier danas bio živ?
Iskreno, trebao im je još jedan pištolj.
Morali su to učiniti. U četvrtak, petak ili subotu.
I dalje mislim
da nije bilo loših posljedica što smo odmah objavili te fotografije.
Znam da je lako biti general poslije bitke,
no pitanje ipak stoji. Je li to bio dobar pristup?
Imali smo odgovornost
kako bi se javnost mogla zaštititi.
To nije bilo normalno.
To pokazuje da, kako god da se pripremate,
koliko god da se trudite, ne možete spriječiti sve.
I to se ovdje dogodilo.
SAT 80. ČETVRTAK
U autu su
govorili jezikom koji nisam razumio.
Stali smo pred bankom.
Mlađi je izašao iz auta.
Mojom su debitnom karticom podigli novac.
Dok smo bili u autu, pitao sam ga hoće li me ubiti.
Tad je rekao: „Nećemo te ubiti.
Samo ćemo te odbaciti
nekamo daleko, gdje te nitko neće naći.”
Da vjerujem tim ubojicama?
Zašto bi me pustili?
Nije im stalo do života drugih.
Vjerojatno će me ubiti kraj autoceste.
Moja obitelj, roditelji, prijatelji,
nisam se mogao oprostiti od njih.
Pitali su: „Može li auto ići u drugu državu? U New York?”
Rekao sam da može.
Tad sam shvatio da vjerojatno žele postaviti bombu u New Yorku.
Znao sam da, ako dođu na autocestu, vjerojatno neće stati do New Yorka.
Rekao sam mu da mi ponestaje benzina
te da bismo trebali napuniti spremnik.
Tražili su otvorenu pumpu,
ali sve je bilo zatvoreno.
Deset minuta poslije stali smo na crpki u Cambridgeu.
SAT 80. ČETVRTAK
SAT 81. PETAK
Mlađi je izašao.
Stariji je stavio pištolj u pretinac na vratima.
Ako sam htio pobjeći od njih,
to mi je vjerojatno bila posljednja prilika.
To mi je bila najvažnije odluka u životu.
Rekao sam samome sebi: „Ma tko ga jebe! Idem!"”
Tad...
Srećom, uspio sam otkopčati pojas,
otključati vrata i povući ručicu.
Znao sam da me može uhvatiti desnom rukom ako posegne za mnom.
Bilo smo vrlo blizu jedan drugom.
Ovako blizu.
Otrčao sam preko puta,
do druge otvorene crpke.
Hitna služba, izvolite.
Na benzinskoj crpki sam na Memorial Driveu 816.
Došla je mušterija
koja kaže da ga žele ubiti.
- Ne želi izaći. - Mogu li razgovarati s njim?
To su sumnjivci za eksploziju na maratonu.
Pomozite mi. Naoružani su.
Gdje su?
Na Shellovoj crpki na Memorial Driveu.
- Pred crpkom su? - Da.
Morao sam pobjeći. Dođite, molim vas.
Već su na putu. Samo duboko dišite i ne mičite se.
- Ostat ću na vezi s vama. - Dobro.
Čujem kako mi drhti glas.
Jedva da sam mogao govoriti.
To su mi bila dva najduža sata u životu.
Još mi je grozno kad se toga sjetim.
Bila mi je to najteža odluka u životu.
Ostatak svog života
nastojat ću
ne misliti na to.
Samo sam sretan što sam preživio.
SAT 81. PETAK
MIT smo preplavili policijom i tražili bilo što sumnjivo.
Iznenada smo zaprimili poziv s benzinske crpke na Memorial Driveu.
Ondje je bio tip
koji je rekao da su ga oteli ti bombaši.
Rekao sam im da moj auto
ima sustav praćenja.
Policajcu je rekao: „Broj GPS-a je 1234567.”
Policajac ga je pitao kako to zna.
Bio sam uzbuđen zbog prvog auta i sve sam upamtio.
Doslovno je odmah iz glave izbacio broj svog GPS odašiljača.
Htio sam da ih što prije ulove.
Policajac je to javio
i autu su gotovo odmah ušli u trag u Watertownu.
Poziv svim ophodnjama.
Tražimo auto registracije 137 NZ 1.
Mercedes iz 2013. Crni.
Vozilo je bilo na Memorial Driveu 816
u Cambridgeu u vrijeme otmice.
U njemu su dvojica Bliskoistočnjaka. Jedan ima oko 180 cm.
Drugi ima svjetliju put.
Kao policajac u Watertownu radio sam 30 godina.
Vrlo smo blizu Bostonu.
To je mali gradić površine 10 četvornih km,
ali gusto naseljen.
Na tom području živi više od 40 000 ljudi.
Ovdje živi mnogo mladih obitelji, mnogo djece.
Vrlo jer siguran.
Nikad prije te noći nisam bio ni blizu tome da povučem okidač.
Pucnji!
PTSP stvaran je problem. To vas može uništiti.
To je kao neki drukčiji život.
Godine 2013. bio sam narednik
i na tom sam položaju bio 20 godina.
Došao sam u postaju i policijski radio je bio upaljen.
Čuo sam da su ubili policajca Seana Colliera.
To je bilo strašno.
Otišao sam u svoj auto, upalio cigarillo
i slušao policijski radio.
Nazvala je policija Cambridgea.
Ušli su u trag vozilu povezanom s krađom auta.
Na području Avenije Dexter je. Mercedes iz 2013. godine.
Policajac iz Cambridgea nazvao je izravno našeg zapovjednika
i rekao: „Ukradeno vozilo je u Cambridgeu.
Pratimo ga. Trenutačno je u Watertownu, na Aveniji Dexter broj 93.”
Dajte mi registarski broj
i opis vozila.
Crni Mercedes iz 2013.
Na tom području bio je policajac Joe Reynolds. Rekao je: „Provjerit ću.”
Auto je u pokretu.
Rekli su da je to krađa auta i da su možda naoružani.
Pomislio sam da nas čeka jedna od dvije opcije.
Potjera autima ili pješice.
Znali smo samo da su auto ukrali prijeteći pištoljem.
Mislio sam da su to neki klinci, da ćemo ih samo zaustaviti,
a oni će se predati ili istrčati.
Ako budu morali trčati za njima,
mogu im pomoći pa sam pošao onamo.
Krenuo sam u tom smjeru.
Još sam na Laurelu. Skrenuo sam lijevo na Laurelu.
Joe Reynolds mimoišao se s njima.
Usporili su na 3 km/h.
Pogledali su se u oči.
Doznali smo da voze dva vozila.
Prvo njihovo vozilo, a iza njega crni terenac.
Uz njega sam. Da ga zaustavim?
Rekao sam mu: „Ne zaustavljaj ga.
Čekaj da ja dođem.” Rekao je: „Dobro.”
Iza tog vozila sam. Osvijetli ga.
Reynolds ih je pratio.
Nisu vozili brzo. Tad je crni terenac stao.
Skrenuo sam lijevo u Ul. Laurel i nastao je kaos.
00.34 PETAK
Sumnjivac je stajao nasred ceste i pucao.
Zaustavio sam auto i staklo mi je zasulo lice.
Pucnji! Poziv svim ophodnjama!
Pucnji u vezi s vozilom iz Cambridgea.
Bilo je u Aveniji Dexter.
Pucnji u Watertownu.
Rekao je da pucaju u njega i pohitao sam mu pomoći.
S 45 km/h odmah sam prešao na 120 km/h.
Pucnji!
Nešto sam morao učiniti.
Odlučio sam uskočiti u auto,
pokrenuti ga i poslati prema njima.
Tako ću bar znati
koliko ljudi puca u nas, na čemu smo,
tako da to mogu reći ostalima.
Reynolds je pitao: „Tko vozi 468?”
Nije znao da u autu nema nikog.
Samo je išao prema njima.
Tad sam ih vidio iza Mercedesa.
Vidio sam kako nešto bacaju.
Kad sam vidio kako to leti, pomislio sam:
„Ovi klinci gađaju nas štapovima!”
Kad je to palo na cestu, čulo se... A ja sam...
Glasna eksplozija!
Molim? Kakav gadan tjedan!
Prvo bombe na maratonu pa ubojstvo policajca na MIT-ju.
Što još može poći po zlu?
U tom trenutku na MIT-ju
iznenada su se svi jako ustrčali.
Policajci su slušali radio u autu.
Preko radija su javili da je izbila pucnjava.
Pucnji!
Odmah dođite! Trebamo pomoć!
- Watertown, Newtown šalje osam auta. - Šaljemo osam ophodnja.
I Cambridge šalje tri ophodnje.
Odmah sam pomislio da su to oni.
Istog trena upalio sam svjetla i sirene i jurnuo prema Watertownu.
Pošao sam u Watertown
i vidio velik broj policijskih auta koji idu u tom smjeru.
Samo sam ih slijedio.
Nisam znao što je, ali pošao sam s njima.
Što god da se događalo, bilo je povezano s nečim mnogo većim.
Jer odlaze s mjesta na kojem je ubijen policajac.
Prikovali smo ga. Gađa nas eksplozivom.
Nazvao me šef odjela.
Rekao je: „Gađaju nas bombama i pucaju.”
Pitao sam: „Tko?”
Rekao je: „Našli smo ih. Lovimo ih.”
Zazvonio je telefon. Zvao me jedan moj pomoćnik
i rekao da su sumnjivci u bijegu
te da bombama gađaju policajce u Watertownu.
Odmah sam rekao: „Sranje!”
Možete li mi reći lokaciju?
Dexter i Laurel.
Kad vidite kako dolazi pojačanje, nema boljeg osjećaja.
Znate da stiže još metaka, da stiže još oružja.
Pucaju pred mojom kućom.
Maknite se!
Stanite! Idite na drugu stranu!
Na drugu stranu!
Ovo nije šala.
Bombe su eksplodirale, policajci su pucali.
To je bilo kao u ratnoj zoni.
Uplašilo me kad su ljudi počeli izlaziti iz kuća.
Ja sam Ryan. Koji je hitan slučaj?
U Watertownu sam i čujem pucnjavu.
Znamo za to. Hvala.
Hitna služba, izvolite.
- Netko puca. - Koji je hitan slučaj?
Čula sam jaku eksploziju.
Znamo za to. Hvala.
Jedan je čovjek triput izašao iz kuće.
Pitao je trebamo li pomoć.
Vikao sam mu da se vrati u kuću!
„Ako nemaš metke kalibra .40, vrati se u kuću!”
Stao sam kraj ugla Ul. Laurel.
Navukao sam zaštitni prsluk.
Zašao sam za ugao
i ugledao policajca Reynoldsa i narednika MacLellana.
Uzvraćao je vatru stojeći iza stabla i izvikivao zapovjedi.
Predajte se!
„Predajte se.”
Htio je da se predaju, a oni su i dalje pucali.
Po bljeskovima smo zaključili da imaju dva pištolja.
No tad smo shvatili da imaju jedan pištolj,
a taj drugi bljesak
bio je od paljenja bomba.
To je bio drugi bljesak.
Bacili su posljednju bombu.
Izašao je iz vozila i držao nešto objema rukama.
A onda je...
Bože!
Osjetio sam udar, ali sjećam se samo
kako mi na lice stavljaju bijeli prekrivač.
Sivo-crni dim, a onda je nešto počelo padati po nama.
To je bio šrapnel.
Bomba kućne izrade.
Ali poklopac se djelomično odvojio
pa nisu dobili željeni tlak.
Da ju je postavio, a ne bacio,
bili bismo...
Svi bismo bili ozlijeđeni.
Imali smo pat-poziciju.
Odlučio sam im prići straga, kroz dvorišta,
i doći im s boka.
Preskočio sam ogradu,
prošao dvorište, preskočio drugu ogradu, prošao uz ogradu.
Tad sam ih vidio. Ondje su bili u zaklonu.
Instruktor sam vatrenog oružja. Zato najčešće pogodim metu.
Naciljao sam i ispalio hitac.
Znam da sam ga pogodio. Nije reagirao. Pokušao sam opet.
Znao sam da sam ga pogodio. Nije reagirao.
Ispalio sam devet hitaca. Ne samo u torzo.
Pogodio sam ga i u stopalo. Ali nije pao.
Shvatio je da sam ondje i istrčao.
Suočili smo se na udaljenosti od možda dva metra i pucali jedan u drugog.
Srećom, nijedanput me nije pogodio. Kao u Paklenom šundu.
Umrite, mamu vam jebem!
Prestao je pucati. Nisam znao je li se pištolj zakočio ili više nema metaka.
Kao da nije mogao vjerovati da više ne može pucati.
Stao je, pogledao pištolj pa mene.
Pogledali smo se u oči, on je bacio pištolj i pogodio me u rame.
Pao je na tlo.
Okrenuo se prema nama, svi su pucali u njega,
a on je pošao prema nama.
Više nisam imao metaka, ali on to nije mogao znati.
Vikao sam mu da ću ga ubiti ako se ne spusti na tlo.
Nije stao. Staklasti pogled.
Gledao me i hodao prema meni.
Spremio sam pištolj i srušio ga.
Samo se srušio.
Nasilno se opirao. Pokretao ga je samo adrenalin.
Imao sam pištolj. Bez metaka, ali imao sam ga.
Odlučio sam ga nokautirati.
Dao sam sve od sebe ne bih li ga nokautirao.
Narednik Pugliese stavio mu je lisice, a ja sam ga udarao.
Htio sam ga onesvijestiti da nam sve olakšam.
Da ne bismo poginuli.
Policajac Reynolds rekao je: „Netko je ušao u terenac i ide ovamo.”
Ide prema nama!
Pogledao sam i vidio njegova svjetla.
„Naredniče, maknite se!” Gurnuo sam ga.
Pustio sam ga i na licu osjetio vjetar od prolaska vozila.
Gledao sam kako gazi sumnjivca.
Odskočio je između asfalta i donjeg dijela auta.
Vukao ga je možda 7-8 metara.
Poskakivao je. Auto je jurio možda 65 km/h.
To je bilo strašno nasilno.
Sumnjivac je pobjegao u terencu. Pregazio je partnera.
Auto je ispljunuo zgaženo tijelo.
Vozilo je udarilo u naš auto koji je bio parkiran ondje.
Motor je glasno radio dok se on pokušavao odvojiti od njega.
Oslobodio se i jurnuo raskrižjem.
Za njim su pucali policajci koji su došli onamo.
Projurio je kroz raskrižje i nestao.
Maknite se!
Došao sam onamo. Bio je mrak.
Kaos. Policajci urlaju.
Kad sam došao, sve je bilo puno policajaca.
Čuli smo da je pucnjava, da policajce gađaju bombama.
To je bilo nestvarno.
Vidjeli smo kako policajci trče cestom.
Pridružili smo im se.
Pošli su u smjeru u kojem je pobjegao Mercedesov terenac.
Naišli smo na taj terenac u toj ulici.
Vrata su otvorena. U njemu nema nikog.
Rekao sam sebi: „Ne mogu ovako.
Moramo se organizirati i smisliti plan.”
Frustriralo nas je što je pobjegao, ali mislio sam da ćemo ga uloviti
ubrzo poslije toga.
Ondje je bilo mnogo policajaca, a sumnjivac je uspio pobjeći.
To je bilo neugodno za policiju.
Trebamo Hitnu za sumnjivca na uglu Laurela i Dextera.
Nastrijeljen je i pregažen.
Mali je bio u lošem stanju.
Bio je razderan od pazuha do struka.
Još je bio živ.
Odrezali su odjeću s njega i stavili ga u vozilo Hitne.
Počeli su raditi na njemu i odvezli se. Odvezli su ga u bostonsku bolnicu.
SAT 81. PETAK
Izašao sam iz auta i ondje je bio savezni agent.
Rekao je da je ondje naprava koja nije eksplodirala.
Sve je bilo izrešetano mecima.
Čak i kuće. Odbačeni pištolji.
Šokirao me trag eksplozije na autu.
Baš kao one bombe na maratonu.
Pomislio sam: „To su oni.”
Specijalac me pitao: „Naredniče, znate li tko je to?”
Mislio sam da me pita tko su.
Rekao sam da nisu iz Watertowna.
Dolazilo je sve više ljudi. Pitali su: „Znate li tko je to?”
„Kradljivci auta.” Rekli su: „Ne, bombaši iz Bostona.”
Ma daj!
„To su bombaši iz Bostona.
Oni su postavili bombe.” A on će: „Ne, to su kradljivci auta.”
Policajci umiješani u pucnjavu nisu znali s kime imaju posla.
A onda sam pomislio: „Bombe,
svi ovi meci. Pa vjerojatno sam to trebao i prije shvatiti.”
Ali nisam detektiv. Policajac sam.
Nisam policajac. Znam da je to vrlo opasno
u raznim situacijama,
ali samo su policajci ispalili 210 hitaca.
Doveli su u opasnost nedužne.
Razgovarao sam s čovjekom čije je dijete zamalo poginulo.
Spavalo je u sobi,
a metak se zabio u zid nekoliko cm iznad njegove glave.
Puka je sreća što nitko u tim kućama nije bio ranjen ili poginuo.
Sad tražimo sumnjivca koji odgovara opisu Sumnjivca 2,
čovjeka s bijelom kapom,
koji je umiješan u bombaški napad na maratonu.
Sumnjivac 1 je nastrijeljen?
- Da. - Je li živ?
Sad još ne znamo imena.
Je li živ?
Istraga još traje.
Ne smijemo govoriti o detaljima kad je riječ o opisu sumnjivaca.
Pokušavamo o svemu obavijestiti ljude koji žive ovdje.
Ne smiju izlaziti ni otvarati vrata ako u blizini nema policajaca.
Imali smo jednog sumnjivca.
Rekli su mi da su ga odvezli odande.
U bolnici su ga proglasili mrtvim.
Morali smo ga identificirati kako bismo doznali tko su oni.
Otišli smo u bolnicu i uzeli mu otiske prstiju.
Znamo da je jedan od bombaša.
Nadali smo se da će biti u bazi podataka.
Ako doznamo tko je,
tako ćemo možda doznati i tko je taj drugi.
Te smo otiske provukli kroz razne baze podataka
kako bismo doznali tko je on.
I doznali smo.
Tamerlan Carnajev.
Odmah smo provjerili podatke
kako bismo shvatili tko je on.
Golemi broj podataka.
Doznali smo da je Čečen.
Godinama je bio ovdje, u Cambridgeu.
To je bio veliki korak naprijed.
SAT 82. PETAK
Bio sam u stožeru.
Ušao je Rick DesLauriers.
Bio je očito jako uzrujan.
Rekao je: „Već nam je bio na oku.”
Šokirao sam se. Pitao sam: „Odakle ih poznajete?”
Rekao je da su im ruski obavještajci dojavili da je taj tip terorist.
Istražili su ga u sklopu Guardiana.
Guardian označava najnižu razinu istrage
koju vršimo u sklopu nacionalne sigurnosti.
To znači da imamo nepotvrđenu informaciju iz jednog izvora.
Rekao je da ih je ispitao i istražio sve informacije
te zatvorio istragu.
Rekao sam: „Imali ste te informacije?
Zašto nam niste rekli za njih?”
Ništa u toj istrazi nije nas navelo na zaključak
da bi Tamerlan Carnajev postavio bombu na maratonu.
To me frustriralo i iznenadilo.
Policija uvijek nastoji naći
one koji su počinili zločin ili sumnjivce koji bi ga mogli počiniti.
Ja to ne radim. Ja pokušavam shvatiti priču.
Ne rodiš se kao monstrum koji postavi bombu i ubije osmogodišnje dijete.
Moramo znati kako se to dogodilo.
Kako je došlo do toga.
To je moj posao.
NOVINAR BOSTON GLOBEA
Iz sata u sat
tutnjanje ruskih topova sve je glasnije oko granice.
Gađaju čečenske vojnike.
ČEČENIJA
Potkraj 1990-ih Čečene su smatrali progonjenim narodom
pa je SAD dodijelio status izbjeglica svima
koji su bježali od progona.
Anzor Carnajev, Tamerlanov otac, Američki je san upoznao preko filmova.
Odlučio je da to želi.
Došao je u Ameriku sa ženom i četvero djece.
Uselili su se u mali stan na području Bostona.
Tad je Tamerlan bio tinejdžer.
Naučio se boksati u Kirgistanu i bio je vrlo darovit.
Njegov je otac to vidio i htio je da on postane prvak.
Gledajte njega. Vrlo je talentiran i osvojit će prvenstvo.
TAMERLANOV BOKSAČKI TRENER
Tamerlana sam upoznao oko 2008. godine.
Otac ga je trenirao. Vrlo napet tip.
Tjerao ga je da bude najbolji pa je Tamerlan naporno radio.
Impresionirala me njegova radna etika.
Bio je efektan u ringu.
Dame i gospodo, Tamerlan Carnajev!
Bio je kao muškarac među djecom.
Godinu dana prije Olimpijskih igara bio je fenomenalan.
Stalno je pobjeđivao.
Pobjednik! Tamerlan Carnajev!
Anzor Carnajev hvalio se prijateljima:
„Moj sin nastupit će za Ameriku na OI.”
Vjerovao sam da bi mogao otići na OI
pa čak i osvojiti medalju.
- Uzbuđen si? - Jesam. Zašto ne?
No poslije smo doznali
da neće moći ići na izlučno natjecanje za OI.
Ta desnica je sjajna!
Lijevi kroše kad spusti ruku.
To je bilo zbog promjene pravila.
Za Ameriku su mogli nastupiti samo američki državljani.
Tamerlan nije imao državljanstvo.
On mi je to opisao, ukratko rečeno:
„Musliman sam i ne žele da zastupam SAD pa me zato neće poslati.”
Rekao sam mu da može postati profesionalac.
Rekao je: „Ne. Sve je namješteno. Neću uspjeti jer sam musliman.”
Tad sam počeo osjećati njegovo razočaranje.
Dublje se unio u religiju.
Jedanput je došao gostujući govornik i tema je bila Martin Luther King.
Govorio je o onom za što se borio.
Tamerlan je ustao i povikao:
„Zašto moramo slaviti Martina Luthera Kinga? Nije musliman.
Moramo slijediti i slaviti samo Proroka.”
To što je tako žestoko pokazao svoje nezadovoljstvo za vrijeme propovijedi
uistinu je uzrujalo sve prisutne.
I bilo je neuobičajeno.
Tamerlan je sve gorljivije govorio o cionističkim urotama.
Mislim da se islamom koristio kao oruđem
za izražavanje nezadovoljstva zbog onog što mu se događa.
Ideja nije bila: „Mi nismo uspjeli.”
Bila je: „Cijelo je društvo okrenuto protiv nas muslimana.”
Govorio je da Zapad gazi muslimanske države,
da im oduzima naftu.
A iza svega su Izrael i bogati Židovi.
To je globalna urota.
Jako se povezao sa svojom religijom.
Nosio je bijelu kapicu i pustio bradu.
DVIJE GODINE PRIJE NAPADA U BOSTONU 11. RUJNA 2011.
U otprilike 14.30 danas
policija u Walthamu došla je u Aveniju Harding br. 12.
Tri trupla. Vrlo ružno poprište zločina.
Ovo je istraga koja još traje.
Dvije žrtve živjele su u blizini.
Treća žrtva bio je 25-godišnji Brendan Mess.
Lokalni borac mješovitih borilačkih vještina.
Brendan Mess bio je najbolji Tamerlanov prijatelj.
Zajedno su dolazili na treninge, zajedno izlazili.
Dan poslije Tamerlan je došao na trening.
Rekao sam mu: „Žao mi je zbog Brendana.”
Njegov me odgovor jako uzrujao.
Rekao je: „Kad prodaješ drogu,
dogodi ti se nešto takvo.”
Tad je Tamerlan nestao
i posve se promijenio kad se vratio.
Tamerlan je otišao u Dagestan u ljeto 2012. godine.
FBI je dobio izvještaj Ruske obavještajne službe.
Tamerlan je snimljen kako na telefon spominje riječ džihad.
To je rezultiralo istragom Guardian.
Ali FBI je zaključio da on nije prijetnja.
Pustili su ga.
SAT 82. PETAK
Kad smo identificirali Tamerlana, nismo znali ima li još bombaša negdje.
Tad smo istražili njegovu prošlost, prijatelje, obitelj.
Doznali smo da ima mlađeg brata Džohara.
Dobili smo fotografiju s vozačke. Usporedili smo je s tim fotografijama.
I tad smo znali da je on drugi bombaš.
Crna Kapa je Tamerlan Carnajev, a Džohar je Bijela Kapa.
To mu je brat.
Džohara smo morali što prije naći.
Počela je potraga za drugim sumnjivcem.
Pretražili smo Watertown.
Prešli su na taktičku potragu
i prolaze 20 blokova na sve strane od tog Mercedesa,
auta koji su ostavili ondje.
Tražili smo ga kuću po kuću, blok po blok od sredine prema van.
Je li u susjedstvu? Je li otišao? Je li kod kuće? Gdje je?
Sudjelovao sam u tisućama potraga.
Katkad pobjegnu, a katkad se samo nekamo skriju.
Nadao sam se da je ovo drugo.
Ali 2-3 sata nikog nismo našli.
Svakom minutom rasla je šansa da bi mogao pobjeći.
Strašan trenutak istrage.
Nismo znali koliko ih je.
Predviđali smo mogućnost aktivacije veće ćelije koja bi mogla napasti.
Bila je to golema potraga kakvu nismo imali u povijesti SAD-a.
Molimo ljude da se sklone.
Grad je zatvoren. Ovo se nikad nije dogodilo.
Nekoliko stotina policajaca ovdje traži čovjeka
za kojeg vjeruju da je terorist koji je došao ubijati.
Prijevod titlova: Ivan Zorić