Některé kamerové záběry tohoto dílu byly obnoveny
na základě důvěryhodných výpovědí.
DVACET MINUT PO BOMBOVÝCH ÚTOCÍCH
AMERICKÁ ŠTVANICE:
ÚTOK NA BOSTONSKÝ MARATON
2. DÍL AMERICKÝ SEN
18. DUBNA 2013
HOTEL SHERATON
74 HODIN - ČTVRTEK
75 HODIN - ČTVRTEK
Dobrý den, jsem Richard DesLauriers,
zvláštní agent řídící bostonskou divizi FBI.
Kvůli identifikaci podezřelých dnes zveřejníme informace.
ZVLÁŠTNÍ POVĚŘENÝ AGENT FBI
Tehdy jsem to nevěděl, ale ta tiskovka
uspořádaná v Sheratonu ve čtvrtek večer dne 18. dubna 2013,
odstartovala nejvýznamnějších 48 hodin mé kariéry.
Někdo tyto osoby může znát jako přátele, sousedy,
spolupracovníky, případně mohou patřit do rodiny podezřelých.
Bylo to překotné.
Řekli jsme to veřejnosti.
Sdělili jsme jim, kdo byl identifikován.
Ukázali jsme jim fotky.
Nevěděli jsme, co se stane.
Celé to bylo riskantní. Nepřinutí je to k něčemu? Podniknou něco?
Teď už není možné přiblížit se k nim v tichosti.
Tady jsou. FBI je označuje jako 1. podezřelý a 2. podezřelý.
FBI zřídila speciální linku a webovou stranu věnovanou tomuto případu.
Webová stránka okamžitě nasbírala 40 milionů zhlédnutí.
Podezřelí jsou ozbrojení a extrémně nebezpeční.
Odhalení obou podezřelých dává vyšetřování nový ráz naléhavosti.
Myslíte, že je ze zveřejněných snímků bude možné poznat?
Samozřejmě.
Podle mě je určitě chytí.
Dělají svou práci. Ale bude to chvíli trvat.
Víte co? Richard DesLauriers je sejme.
Zveřejnění fotografií mi přineslo úlevu.
Věřil jsem, že až veřejnost ty snímky uvidí,
začnou nám o nich sdělovat nějaké konkrétní informace.
Bezprostředně poté nám nikdo nevolal.
Ani jeden telefonát.
- Nechápal jsem. - Šel jsem ten den domů
a povídám manželce:
„Přes noc nám určitě zavolají, že je někdo identifikoval.“
A pak jsem obdržel hodně nečekaný telefonát.
MASSACHUSETTSKÝ TECHNOLOGICKÝ INSTITUT CAMBRIDGE, MASSACHUSETTS
Univerzitní policie, Sakov. Hovor se nahrává.
Zdravím. Za okny jsou slyšet hlasité zvuky.
Neznělo to úplně přesně jako výstřely, ale byly to ostré a rychlé zvuky.
Myslím, že je tu někde v blízkosti policista v autě.
Vážně netušíme, co se to děje.
Dobře. Prověříme to.
Proboha. Rychle! Všem jednotkám, ozvěte se.
Postřelený policista. Všem jednotkám... Poloha. Postřelený policista.
74 HODIN - ČTVRTEK
80 HODIN - ČTVRTEK
Tisková konference končí
a já jedu autobusem přes most Mass Avenue směrem k bostonské univerzitě.
Na opačné straně nákupního centra jsem se ohlédl napravo
a všude viděl moře modrých světel.
Policejní a hlídkové vozy se řítí po Memorial Drive.
Byl jsem na místě mezi prvními a všiml si velkého rozhořčení.
Jeden z policajtů očividně plakal.
Navázal jsem kontakt s policií, abych zjistil, co se stalo.
- Chcete nám něco říct, pane? - Ne. Teď vůbec nic.
Někdo mi volal.
V Cambridgi byl zabit policista.
Cambridge je jiné město v odlišné jurisdikci.
Předložili nám historku, že šlo o nepovedenou loupež.
Zastřelení policisty v areálu univerzity je v Bostonu velice vzácné.
Kdy v Cambridgi zabili policistu?
Něco takového se na kampusu nestává. V tomto areálu je to neobvyklé.
Něco tu nehraje.
Něco tu vážně nesedí.
Je zřetelně vidět, že došlo k zápasu.
Pokoušel se mu odebrat zbraň.
Očividně to byla vražda.
Měl zajištěné pouzdro, takže nemohl vytáhnout zbraň.
Ed Davis se mě ptal: „Myslíš, že je to černá a bílá kšiltovka?“
Říkal: „Jestli jo, dávalo by to smysl.“
Viděl jsem ustarané lidi, z tváří jim vyzařoval strach.
Každou uplynulou minutou jsme riskovali další životy.
Jestli to byli oni, jaké peklo jsou ještě schopni rozpoutat?
Večer 18. dubna
jsem jel svým novým autem
podél řeky Charles na straně Cambridge.
Já věděl, že se v Cambridgi něco děje.
Byla tam spousta modrých světel a policejních aut.
Tak dvacet.
Muselo se tam stát něco závažného.
PODNIKATEL V TECHNOLOGIÍCH
Do Ameriky jsem přišel v roce 2009 z Číny,
abych získal magisterský titul.
Chtěl jsem se dozvědět víc o americké kultuře.
Něco víc o americkém snu.
Prezident Obama jednou řekl: „Každý Američan, který jedná čestně
a tvrdě pracuje, si zasluhuje zářnou budoucnost.“
Myslím si jedno. Pokud na sobě tvrdě pracujete
a jste k sobě upřímní, budete mít lepší život.
Vážně mě fascinovala krásná auta.
Koupil jsem si první auto.
Byl to Mercedes.
Když jsem ho řídil, měl jsem se za drsňáka.
Nikdo se k němu nesměl ani přiblížit.
Nikoho jsem ho nenechal řídit. Bylo jako moje dítě.
80 HODIN - ČTVRTEK
Jedu si svým novým autem.
Pamatuju si, že mi přišla esemeska.
Rozhodl jsem se zastavit na ulici Brighton Avenue.
Minutku dvě jsem věnoval pozornost mobilu.
Všiml jsem si, že za mnou zastavilo auto.
Přišlo mi to trochu divné.
Říkal jsem si, že se možná chtějí zeptat na cestu.
Někdo zaťukal na straně spolujezdce.
Trochu jsem stáhl okénko, asi takhle.
Chtěl po mně, abych ho pootevřel víc.
Bylo to rychlé. Neměl jsem čas reagovat.
Říkám si: „Co se to sakra děje?“
Namířil na mě zbraň.
Začal jsem se klepat.
Povídám: „Udělám cokoliv budeš chtít.
Jen mě prosím tě nezabíjej.“
Připomněl mi, že zabít mě může kdykoliv.
„Prostě jeď.“
To auto za námi se nás celou dobu drželo.
Došlo mi, že jedeme do Watertownu.
Ve Watertownu jsme zastavili u domu.
Ten starší chtěl, abych si sedl na místo spolujezdce.
Oba z auta vystoupili.
Napadlo mě, že bych mohl utéct,
ale vzali si klíčky a auto zamkli.
Z jejich auta přenesli něco do mého.
Pár krabic.
Nasedli si a najednou jsme byli v autě tři.
Řídil ten starší.
Svoje auto tam nechali.
Nevěděl jsem, jaký mají vztah.
Jeden z nich byl o dost mladší a vypadal jako student,
ale celkem vypadali jako Američani.
Ten starší se mě ptal, jestli vím, kdo je.
Řekl jsem mu, že ne.
„Udělal jsem bombový útok na bostonský maraton
a před chvílí jsme v Cambridgi zabili poldu.“
A do prdele.
Jak je to možné?
Proč zrovna já?
Byl postřelen policista z Technologického institutu.
Utrpěl několik střelných poranění.
Po převozu do nemocnice zemřel.
Sdělili mi, že na auto vystřelili šestkrát.
Jedna střela prošla tomu policistovi mozkem.
Na velitelském stanovišti
jsem se dozvěděl tu příšernou novinu o vraždě policisty Seana Colliera.
Smrt jakéhokoli člena ozbrojených složek je zničující.
Zabít chudáka Seana,
když seděl v autě a dělal nevděčnou práci?
To si nezasloužil.
Mísil se ve mně hněv a naléhavost podezřelé pronásledovat a vystopovat.
Ti kluci nás přelstili. Dostali se přes naše obranné linie.
Po zveřejnění těch fotografií jim bylo jasné,
že jsou profláknutí a že se o nich ví.
Takže si asi říkali: „Nemáme co ztratit.“
Nemáte pocit, že kdybyste nezveřejnili ty fotky,
Sean Collier mohl být naživu?
Upřímně řečeno, potřebovali další zbraň.
Chystali se to udělat, ať už by okolnosti byly jakékoliv.
Myslel jsem si to tehdy a i dnes,
že okamžité zveřejnění těch fotek nemělo žádnou stinnou stránku.
Vzhledem k tomu, co se stalo, a vím, že po bitvě je každý král,
si kladu legitimní otázku. Byl to správný přístup?
Byli jsme zodpovědní za to,
abychom ochránili veřejnost.
Nebylo to typické.
Tento incident dokazuje, že ať máte k dispozici cokoli,
ač se snažíte zabránit tomu nejhoršímu, všemu stejně nepředejdete.
A to se v tomto případě stalo.
80 HODIN - ČTVRTEK
V autě
mluvili řečí, které jsem nerozuměl.
Zastavili jsme u banky.
Mladší z nich vystoupil z auta.
Z mojí debetní karty si vybrali peníze.
V autě jsem se ho zeptal:
„Hodláte mě dneska zabít?“
Řekl mi na to: „Ne, nezabijeme tě.
Jen tě někam odvezeme.
Někam daleko, kde tě nikdo nenajde.“
Dalo se těm dvěma vrahům věřit?
Proč by mě měli pouštět?
Na životech jiných jim nezáleží.
Nejspíš mě zabijou někde u krajnice.
Neměl jsem možnost rozloučit se
s rodinou, rodiči nebo s kamarády.
Ptali se: „Můžeš s tím autem jinam, třeba do New Yorku?“
Povídám: „No jasně.“
Pak mě napadlo, že možná chystají další bombový útok v New Yorku.
Věděl jsem, že jestli vjedou na dálnici, asi zastavíme až v New Yorku.
Řekl jsem jim, že mám jen čtvrtinu nádrže,
tak bychom měli dotankovat.
Při řízení hledali benzínovou pumpu,
která by byla otevřená, ale žádná nebyla.
Za deset minut jsme zastavili na benzínce v Cambridgi.
80 HODIN - ČTVRTEK
81 HODIN - PÁTEK
Ten mladší vystoupil z auta.
Starší zastrčil zbraň do přihrádky ve dveřích.
Pokud jsem měl utéct a tomuhle všemu uniknout,
byla to nejspíš má poslední šance.
Nejdůležitější rozhodnutí mého života.
Pak si říkám: „Seru na to, jdu do toho.“
Potom...
Podařilo se mi odepnout pás,
odemknout auto a otevřít si.
Cítil jsem, jak se mě pravou rukou pokouší zachytit.
Byl k tomu opravdu blízko.
Asi takhle.
Utíkal jsem přes ulici
k jiné benzínce, která byla otevřená.
Tísňové volání, jaký máte problém?
Volám z čerpací stanice Mobile na Memorial Drive 816.
Teď jsem přišel jeden zákazník,
který tvrdí, že ho chtěl někdo zastřelit.
Zůstal uvnitř a nechce odejít.
Dáte mi ho?
Jsou to podezřelí z bombového útoku na maraton.
Pomozte mi. Mají zbraně.
Kde jsou?
Na čerpací stanici Shell na Memorial Drive.
- Jsou před benzínkou? - Ano.
Utekl jsem jim a musím jít. Můžete přijet?
Už jsou na cestě. Zhluboka se nadechněte a zůstaňte, kde jste.
- Počkám s vámi na telefonu. - Dobře.
Jo, třásl se mi hlas.
Ani jsem nemohl mluvit.
Byly to asi nejdelší dvě hodiny mého života.
Pořád se cítím hrozně, když na to myslím.
Bylo to nejtěžší rozhodnutí, před které jsem byl kdy postaven.
Život běží dál
a já se na to snažím
moc nemyslet.
Vážím si toho, že jsem pořád naživu.
81 HODIN - PÁTEK
Zaplavovali jsme Institut policisty a hledali něco podezřelého.
Najednou nám volali z čerpací stanice na Memorial Drive.
Byl tam kluk,
který tvrdil, že ho unesli ti bomboví atentátníci.
Řekl jsem jim, že moje auto
má sledovací systém.
Řekl policistovi: „Číslo mého GPS zařízení je 1234567.“
A policista: „Jak to víte?“
U svého prvního auta si zapamatujete všechno.
Znal číslo svého GPS zařízení zpaměti.
Moc jsem si přál, aby je chytili co nejdřív.
Policista tu informaci předal dál
a téměř okamžitě auto vystopovali ve Watertownu.
Watertown všem vozidlům.
Cambridge hledá poznávací značku jedna, tři, sedm, Norbert, Zuzana, jedna.
Mercedes, rok výroby 2013. Černá barva.
Vozidlo bylo během krádeže odvezeno
z Memorial Drive 816 v Cambridgi.
Ve voze jsou dva muži z Blízkého východu. Jeden z nich měří 170 cm.
Druhý je popisován jako muž světlé pleti.
Ve městě Watertown jsem u policie sloužil 30 let.
Je to hodně malé město
na předměstí Bostonu o rozloze deseti km čtverečních,
ale hustě osídlené.
Na deseti kilometrech čtverečních žije 40 000 obyvatel.
Jde o silně propojenou komunitu. Hodně rodin, mnoho malých dětí.
Je to velice bezpečné místo.
Musím říct, že do osudného večera
jsem se ani nepřiblížil tomu, že bych musel stisknout poušť.
Padl výstřel!
Posttraumatická stresová porucha je vážná. Žere vás a ubíjí.
Je to jako odvrácený svět.
V roce 2013 jsem byl seržant,
v té době už 20. rokem.
Na policejní stanici jsem přijel se zapnutou vysílačkou.
Slyšel jsem zprávu o vraždě Seana Colliera z Technologického institutu.
Říkám si: „Bože, to je hrůza.“
Vrátil jsem se k autu, zapálil si doutníček
a poslouchal policejní vysílačku.
Máme hlášení od policie v Cambridgi. Právě zachytili mobilní číslo v autě,
které bylo ukradené.
Nachází se v oblasti Dexter Avenue. Jde o Mercedes z roku 2013.
Cambridgský policista zavolal přímo našemu velícímu důstojníkovi
a povídá mu: „Hele, ať to víte. Máme v Cambridgi nahlášené ukradené auto.
Sledujeme ho. V tuto chvíli je ve Watertownu na Dexter Avenue 93.“
Můžete mi ještě jednou zopakovat poznávací značku a popis auta?
Černý Mercedes z roku 2013.
Byla to oblast policisty Joea Reynoldse, který to slíbil prověřit.
Auto je nyní v pohybu.
Jednalo se o přepadení auta. A lupiči mohli být ozbrojení.
Říkám si, že až se tam dostanou, můžou nastat dvě situace.
Buď honička autem, nebo pěší stíhání.
Věděli jsme, že jde o přepadení auta za pomoci zbraně.
Myslel jsem, že jsou to obyčejní kluci a auto snadno zastavíme.
Buď se vzdají, nebo se dají na útěk.
Říkám si, jestli jim utečou a začnou je honit,
bude lepší být při ruce. Tak jsem se tam rozjel.
Opustil jsem stanici a vydal se na místo.
Rozumím. Jsme pořád na ulici Laurel. Pak zaboč doleva na Laurel.
Když tam dorazil Joe Reynolds, míjeli se.
Zpomalili asi na 3 km/hod.
Došlo k očnímu kontaktu.
Zjistili jsme, že podezřelí řídili dvě auta.
Vpředu jelo jejich auto a za ním černé SUV.
Jsem přímo za ním. Mám ho zastavit?
Do vysílačky mi řekli: „Joey, nestav ho.
Počkej až na mě.“ Řekl: „Potvrď to.“
Jsem přímo za tím vozem. Posvítím na něj.
Strážník Reynolds je sledoval.
Nejeli rychle, najednou se to černé SUV zastavilo.
Když jsem zahnul doleva na Laurel Street, čekal mě zmatek.
00:34 HODIN - PÁTEK
Podezřelý byl uprostřed ulice a střílel.
Chtěl jsem zaparkovat a najednou „bum“. Všude v obličeji sklo.
Přestřelka. Všem jednotkám.
Jednotky. Střelba na dotyčné vozidlo z Cambridge.
Spatřeno poblíž Dexter Avenue.
Ve Watertownu došlo ke střelbě.
Řekl, že po něm střílejí. Věděl jsem, že musím pomoct.
Okamžitě jsem zrychlil z 50 na 130 kilometrů v hodině.
Střelba!
Střelba.
Říkám si: „Musím něco udělat.
Naskočím do auta,
dám tam rychlost, vyskočím a pošlu ho směrem k nim.“
Aspoň tak zjistím,
kolik lidí na nás střílí a jak to vypadá,
ať to můžu sdělit přijíždějícím jednotkám.
Reynolds říká: „Kdo má auto číslo 468?“
Auto jelo na ně. Nevěděl, že v něm nikdo není.
Řítilo se ulicí.
Najednou je vidím za Mercedesem.
Všiml jsem si, jak něco hází.
Viděl jsem, jak to letí vzduchem a když to letělo, říkám si:
„Ten kluk po nás hází nějakou výbušninu.“
A když to dopadlo na zem, ozval se cinkot. A já jen...
Hlučná exploze!
Cože? To byl ale hrozný týden.
Nejdřív bombový útok na maraton. Pak vražda policisty v Institutu.
Co horšího se ještě může stát?
Zrovna jsem stál u Technologického institutu,
a najednou se rozpoutal rozruch.
Policajti poslouchali vysílačku v autě.
Zaslechli jsme: „Střelba! Došlo ke střelbě.“
Střelba!
Jednotky na místo činu. Okamžitě potřebujeme pomoc!
- Watertowne, Newton jich vysílá osm. - Osm na cestě s K9.
Cambridge pro Watertown. Také vysíláme tři jednotky.
Myslí mi proběhlo: „Má to spojitost, musí to být oni.“
Hned jsem naskočil do auta, zapnul sirénu a řítil se do Watertownu.
Cestou do Watertownu
jsem potkal kolonu policejních vozidel, která jela stejným směrem.
Připojil jsem se ke koloně a následoval je.
Netušil jsem, o co jde, ale ujížděl jsem za nimi.
Ať to bylo cokoliv,
zdálo se, že se jedná o něco daleko většího.
Vždyť opouštěli místo činu, kde zabili poldu.
Omezili jsme mu pohyb. Hází na nás výbušniny.
V noci volal velitel oddělení.
Povídá: „Komisaři, házejí po nás bomby a střílejí po nás.“
Ptám se: „Kdo je hází?“
Povídá: „Ti, co je pronásledujeme.“
Zvedl jsem telefon. Byl to jeden z mých zástupců,
který mi sdělil, že podezřelí jsou nyní na útěku
a ve Watertownu hází po policistech bomby.
Jen jsem to uslyšel, zaklel jsem.
Můžete mi sdělit polohu?
Na rohu ulic Dexter a Laurel.
Když slyšíte přijíždět další hlídky, je to skvělý pocit.
Víte, že přijíždí další munice a zbraně, kterými proti nim můžete zasahovat.
Kurva, střílí mi přímo před domem.
Vypadni odsud.
Všichni stát. Pozor! Přejděte na druhou stranu.
Běžte opačným směrem.
Myslím to vážně.
Bomby vybuchují. Všude střílejí policisté.
Úplně jak válečná fronta.
Někteří obyvatelé vycházeli, což mě děsilo.
Tady je Ryan. Jaký máte problém?
Zdravím. Volám z Watertownu. Slyším něco jako výstřely a taky...
Víme o tom. Děkujeme.
Tísňové volání, jaký máte problém?
- Jako kdyby někdo střílel... - Haló, jaký máte problém?
Právě jsem zaslechla obrovskou ránu.
Paní, víme o tom. Děkujeme.
Jeden z obyvatel dokonce třikrát vyšel ven
a ptal se: „Nepotřebujete pomoct?“
Povídám mu: „Vraťte se zpátky do domu!
Pokud nemáte munici ráže 10 mm, tak zalezte zpátky.“
Zastavil jsem a zašel za roh Laurel Street.
Nasadil jsem si vestu.
Když jsem zašel za roh,
byl tam strážník Reynolds a seržant MacLellan.
Ten stál za stromem, opětoval střelbu a vydával povely.
Vzdejte se!
„Vzdejte se.“
Snažil se je donutit, aby se vzdali, ale oni pokračovali ve střelbě.
V tu chvíli jsme si mysleli, že jde o dvě zbraně vydávající záblesky.
Nakonec jsme ale zjistili, že mají jen jednu zbraň.
Druhý záblesk, který jsme viděli,
byl zapalovač odpalující bomby.
Ten způsoboval druhý záblesk.
Při poslední bombě
jsem ho viděl vystupovat z auta. V ruce měl něco se dvěma držadly,
pak ho vidím, jak...
Bože!
Ucítil jsem náraz a jen si pamatuju,
že jsem před sebou viděl bílý mrak.
Šedočerný kouř a pak jste vnímali, jak něco padá.
Byl to kovový šrot.
Šlo o tlakový hrnec.
Jedna úchytka se uvolnila,
a tak se nevytvořil potřebný tlak, který to má mít.
Takže kdyby ho místo házení někam umístil,
všechny by nás to ošklivě poranilo.
Byli jsme v zóně výbuchu.
Byla to patová situace.
Tak jsem se rozhodl, že projdu několika zahradami
a z boku se dostanu na jejich stranu.
Na příjezdové cestě jsem přelezl plot,
zadní částí zahrady doběhl k dalšímu plotu a pokračoval ve stejné linii.
V tu chvíli jsem je uviděl. Ukrývali se tam.
Byl jsem instruktorem střelných zbraní
a obvykle trefil cíl.
Zamířil jsem a vystřelil.
Věděl jsem, že to schytal. Žádná odezva, tak jsem pálil znovu.
Trefil jsem ho, ale žádná reakce nenastala.
Devět zásahů. Ne všechny šly do trupu.
Dostal to do nohou. Pořád nešel k zemi.
V tom okamžiku mě zaregistroval a vyběhl.
Stáli jsme proti sobě na dva metry a stříleli jeden na druhého.
Naštěstí šlo všechno kolem mě. Podobně jako v té scéně z Pulp Fiction.
Chcípněte, vy sráči! Zhebněte!
Zbraň mu vypověděla službu. Nevím, jestli se zasekla
nebo mu došly náboje.
Téměř nevěřícně civěl, že už dál nemůže střílet.
Přestal. Podíval se na zbraň a pak na mě.
Došlo k očnímu kontaktu. Hodil po mně pistoli a trefil do ramene.
Spadla na zem.
Otočil se k nám a přestože na něj všichni stříleli,
začal do nás nabíhat.
Pistole mi zůstala v zadní poloze. Došly náboje, ale to nemohl vědět.
S vystříleným zásobníkem mu říkám: „K zemi, nebo tě zabiju. K zemi!“
Ale šel dál... Nepřítomné oči.
Sledoval mě a pořád pokračoval v chůzi.
Zasunul jsem zbraň, popoběhl a vrhl se na něj.
Kluk se najednou zhroutil.
Násilně se nám bránil. Už ho hnal jen adrenalin.
Měl jsem nenabitou zbraň, žádné náboje, ale pořád to byla zbraň.
Říkám si: „Tak ho s ní sejmu.“
Snažil jsem se ho co nejvíc seřezat.
Seržant Pugliese mu nasadil pouto a já ho mlátil, co to šlo.
Chtěl jsem ho knokautovat, abych to ulehčil,
aby nám nemohl vážně ublížit.
Strážník Reynolds se najednou zadívá do dálky a povídá:
„Někdo nasedl do SUV a otáčí se s ním.“
Blíží se k nám!
Podívám se a světla mi míří přímo do očí.
„Seržo, uhni.“ A odstrčil jsem se.
Uhnul jsem a na tváři ucítil závan projíždějícího auta.
Najednou vidím přední kola najíždět na podezřelého.
Několikrát nadskočil mezi podvozkem a silnicí.
Táhlo ho to asi šest až osm metrů.
Jeden problém nestačil.
To auto jelo rychle, možná tak 70 km/hod.
Bylo to opravdu brutální.
Podezřelý právě ujel v SUV. Přejel svého partnera.
Vyplivlo ho to přímo zpod auta.
Vozidlo narazilo do jedné z našich hlídek, které tam stály.
Slyšeli jsme túrovat motor, jak se snažil dostat z té kolize.
Pak se nějak vyhákl a vyrazil přes křižovatku.
Ze strany policistů, kteří dorazili, došlo ke střelbě.
Proletěl křižovatkou a byl pryč.
Pohyb.
Přijel jsem na místo činu. Byla tma.
Chaotická situace. Policisté křičeli a vřískali.
Když jsem prvně přijel, všude byli policisté.
Říkali, že došlo ke střelbě a na policisty házeli bomby.
Bylo to naprosto neskutečné.
Najednou vidíme policisty, jak běží po silnici.
Přidali jsme se.
Zjistili jsme, že běželi směrem, kterým odjel ten Mercedes SUV.
Na SUV jsme narazili na téhle ulici.
Dveře byly otevřené. Nikdo tam nebyl.
Říkám si: „Takhle to nepůjde.
Chce to organizovaně. Musím vymyslet nějaký plán.
Bylo k vzteku, že utekl,
ale doufal jsem, že ho brzy nato chytí.
Na místě bylo tolik policistů, ale podezřelý přesto ujel.
Pro policii to bylo ponižující.
Pro podezřelého potřebujeme na roh Laurel a Dexter sanitku.
Postřelený a přejetý autem.
Ten kluk byl v hrozném stavu.
Měl tržnou ránu od podpaží až k pasu. Celé to měl otevřené.
Pořád ale žil.
Odstřihli mu oblečení
a naložili do sanitky.
Začali na něm dělat, pak vyrazili.
Odvezli ho na úrazové oddělení Bostonské nemocnice.
81 HODIN - PÁTEK
Vylezl jsem z auta a uviděl federálního agenta.
Povídá: „To na zemi je nevybuchlá bomba.“
Válela se tam jedna z trubkových bomb s pojistkou.
Všude díry po střelách. Na značkách,
po stranách domů. Odhozené pistole na ulici.
Co mě šokovalo, byl tlakový hrnec zaražený v boku auta.
Přesně to odpovídalo stylu útočníků na Bostonský maraton.
Říkám si: „Bože. To jsou oni.“
Přišel člen zásahovky a říká: „Seržante, víte, s kým máte tu čest?“
Myslel jsem, že se mě ptá, kdo jsou...
Říkám: „To nejsou děti z Watertownu.“
Přicházeli další lidé
a ptali se: „Víte, co jsou zač?“
„Zloději aut.“ „Ne, máte útočníky Bostonského maratónu.“
No neblázněte.
„Máte bostonské atentátníky, co zaútočili na maraton.“
A on: „Ne, šlo o krádež auta.“
Policisté zapojení do přestřelky si vážně neuvědomovali, koho mají.
Pane jo. A pak si říkám: „Bomby,
veškerá ta munice. Mohlo mi to dojít dřív.“
Jenže já nejsem detektiv, ale jen strážník.
Nejsem polda. Chápu, že v mnoha situacích
hrozí nebezpečí,
ale pořád a bez ustání jen střílet? Policie samotná vystřílela 210 nábojů.
Ohrozili životy nevinných lidí.
Dělal jsem rozhovor s člověkem, kterému málem zabili dítě.
Spalo v místnosti,
kam se dostala kulka, která nemluvněti prolétla kousek od hlavy.
Bylo štěstím, že žádní obyvatelé nebyli ve svých domovech zraněni nebo zabiti.
Hledáme osobu, která odpovídá popisu 2. podezřelého,
tedy jedinci s bílou kšiltovkou,
který se podílel na bombovém útoku na Bostonský maraton.
Byl 1. podezřelý postřelen?
- Ano. - Je naživu?
- Je 1. podezřelý... - Jména zatím neznáme.
Je naživu?
Podívejte, jedná se o probíhající vyšetřování.
Co se týče popisu a jmen podezřelých, nemůžeme zacházet do detailů.
Snažíme se dostat informace k lidem, kteří tu žijí.
Ti mají zůstat ve svých domovech a neotevírat,
dokud nedorazí policisté.
Jeden podezřelý byl zadržen.
Řekli mi, že ho odvezli z místa činu.
Nemocnice ho prohlásila za mrtvého.
Bylo potřeba identifikovat podezřelého, abychom zjistili, kdo jsou.
Zajeli jsme do nemocnice a sejmuli mu otisky prstů.
Věděli jsme, že je jedním z útočníků.
Všichni jen doufali, že ho máme v databázi.
Pokud zjistíme, o koho se jedná,
mohlo by nás to posunout ke zbývajícímu podezřelému.
Abychom ho identifikovali, prošli jsme federální databázi
otisků prstů.
A našli jsme shodu.
Jmenoval se Tamerlan Carnajev.
Tamerlan Carnajev.
Okamžitě jsme začali prověřovat databázi,
abychom zjistili, co je zač.
Docházelo k masivnímu přísunu informací.
Vyšlo najevo, že je čečenský občan,
který už řadu let žije přímo zde v Cambridgi.
To byl velký průlom ve vyšetřování.
82 HODIN - PÁTEK
Byl jsem na velíně.
Do dveří vstoupil Rick DesLauriers.
Byl rozrušený a zjevně vyčerpaný.
Řekl, že ho znají. Že už se na něj dívali.
Šokovaný jsem se zeptal: „Odkud?“
Řekl: „Přišla nám zpráva od FSB,
ruské zpravodajské služby, že ten člověk je terorista.“
Stopu jsme měli od terénních agentů.
Jejich práce zahrnuje méně závažná vyšetřování,
která FBI v oblasti bezpečnosti provádí.
To se dělává, když máme nepotvrzené informace z jednoho zdroje.
Řekl, že je vyslechl, prověřil jimi poskytnuté informace
a případ uzavřeli.
Říkám: „Vy jste měli takové informace?
Proč jste nám o těch hoších nic neřekli?“
Nic z šetření terénních agentů nám nenaznačovalo,
že Tamerlan Carnajev spáchá útok na Bostonský maraton 2013.
Byl jsem frustrovaný a překvapený.
Strážci zákona se vždy snaží najít ty,
kdo spáchali zločin nebo jsou ze spáchání zločinu podezřelí.
O to já se nesnažím. Chci danému příběhu porozumět.
Nerodíte se jako zrůda, která vyhodí maraton do vzduchu
a zabije 8leté dítě.
Musíme zjistit, proč se to děje.
Jak k tomu došel?
To je můj úkol, proto jsem tu.
REPORTÉR BOSTON GLOBE
Hodinu za hodinou
se hřmění ruských děl valí touto pohraniční oblastí.
Míří na čečenské ozbrojence.
ČEČENSKO
Na konci 90. let byli Čečenci vnímáni jako utlačovaný lid.
Spojené státy byly ochotné poskytnout status uprchlíka těm,
kteří unikali pronásledování.
Tamerlanův otec Anzor Carnajev viděl americký sen ve filmech z Hollywoodu
a rozhodl se, že právě to chce.
Do Ameriky přijíždí se svou ženou a čtyřmi dětmi.
Stěhují se do stísněného bytu v oblasti Bostonu.
V té době je Tamerlan teenager.
V Kyrgyzstánu se naučil boxovat a byl talentovaný.
Jeho otec si to uvědomoval a přál si, aby se stal šampionem.
Sledujte tohohle šikovného kluka, který šampionát určitě vyhraje.
TAMERLANŮV BOXERSKÝ TRENÉR
Poprvé jsem se s Tamerlanem setkal někdy kolem roku 2008.
Trénoval ho otec. Hodně zarputilý chlap.
Hodně ho péroval, aby byl nejlepší. Takže Tamerlan se musel dost snažit.
Jeho kladný přístup mě vážně ohromil.
V ringu byl velice efektivní.
Dámy a pánové, Tamerlan Carnajev!
Byl jako chlap boxující s dětmi.
Rok před olympiádou si vedl opravdu skvěle.
Vyhrával všechny zápasy.
Vítěz! Tamerlan Carnajev!
Anzor Carnajev se chlubil svým přátelům:
„Syn bude v americkém olympijském týmu boxerů.“
Nejenže jsem věřil tomu, že se dostane na olympiádu,
ale dával jsem mu i šanci na medaili.
- Těšíš se? - Jasně. Proč by ne?
Později jsme ale zjistili,
že do vyřazovacích soutěží na olympiádu se nedostane.
Pravačka je neustále nad hlavou.
Levý hák, hned jak spustí pravačku.
Mohla za to změna pravidel.
Do olympijského týmu se mohli dostat jen občané USA.
A Tamerlan občanství neměl.
Jeho vysvětlení ohledně olympiády
se zúžilo na: „Jsem muslim. Nechtějí, abych reprezentoval USA,
takže to nehrozí.“
Povídám: „Můžeš k profesionálům. Je řada možností, co se dá dělat.“
„Ne, všechno je zmanipulované. Jsem muslim a nemám nárok.“
V tu chvíli mi skutečně začalo docházet jeho zklamání.
Daleko víc se ponořil do své víry.
Jednou jsme měli hosta. Přednášel na téma Martin Luther King.
Za čím si stál. Co to bylo za člověka.
Tamerlan vstal a zakřičel:
„Proč máme slavit Martina Luthera Kinga? Nebyl to muslim.
Měli bychom následovat a oslavovat jen Proroka.“
Když někdo během kázání vyjádří svou nespokojenost tak vehementně jako on,
je to zneklidňující pro všechny.
A velice neobvyklé.
Tamerlanova rétorika
o sionistických konspiracích ještě víc zesílila.
Myslím, že Tamerlan používal islám jako nástroj,
který měl ospravedlnit
nespokojenost s tím, kam jeho život směřuje.
Je to teorie „Není to naše chyba.
Na vině je společnost namířená proti muslimům, proti nám.“
Řekl, že Západ zadupává muslimské národy
a bere jim ropu.
A stojí za tím Izrael a bohatí židé.
Něco jako globální spiknutí.
Začal se otevřeně propojovat se svou vírou.
Nosil čapku a nechal si narůst plnovous.
DVA ROKY PŘED BOSTONSKÝM ÚTOKEM 11. ZÁŘÍ 2011
Dnes přibližně ve 14:30
zasahovala policie na Harding Avenue 12 ve Walthamu.
Byly nalezena tři mrtvá těla. Příšerné místo činu.
Probíhající vyšetřování je neustále aktualizováno.
Dvě ze tří obětí žily u Cambridge v Massachusetts.
Třetí obětí byl místní 25letý Brendon Mess,
který se zabýval bojovými uměními.
Brandon Mess byl v té době Tamerlanův kamarád.
Chodili do tělocvičny společně, kamarádili se.
Když Tamerlan přišel na druhý den do tělocvičny,
řekl jsem mu: „Je mi líto, co potkalo Brendana.“
Jeho reakce mě vážně hodně znepokojila.
Řekl: „Když někdo dělá špatné věci, prodává drogy,
může se mu něco takového stát.“
Pak Tamerlan najednou zmizel
a když se znovu objevil, byl někým jiným.
V létě 2012 letěl Tamerlan do Dagestánu.
DAGESTÁNSKÁ REPUBLIKA
FBI dostala zprávu od Ruské bezpečnostní služby FSB.
Tamerlan při nahrávaném telefonu řekl slovo „džihád“.
To spustilo vyšetřování na nižší úrovni.
FBI ale usoudila, že nepředstavuje hrozbu.
Nechali ho být.
82 HODIN - PÁTEK
Po identifikaci Tamerlana
jsme nemohli vědět, zda někdo z jeho okolí má bomby.
Začali jsme prověřovat jeho minulost, přátele, členy rodiny.
Zjistilo se, že jeho mladší bratr je Džochar Carnajev.
Opatřili jsme si jeho fotku z řidičáku,
kterou jsme porovnali s fotkami toho útoku.
Hned bylo jasné, že je druhým atentátníkem.
Černou kšiltovku měl Tamerlan Carnajev, bílou Džochar Carnajev.
Jeho bratr.
Museli jsme Džochara co nejdřív najít.
A tak jsme začali hledat druhého podezřelého.
Systematicky jsme prohledávali Watertown.
V taktickém režimu se na vzdálenost 20 bloků
vydali všemi směry od toho Mercedesu,
který byl po přepadení opuštěn.
Od středu směrem dál jsme prohledávali dům od domu, blok po bloku.
Je někde poblíž? Podařilo se mu uniknout? Vrátil se domů?
Účastnil jsem se mnoha pátrání.
Někdy se jim podaří uniknout, jindy se někam schovají.
Doufal jsem v to druhé.
Ani po dvou nebo třech hodinách jsme nikoho nenašli.
Každá minuta navíc mu může dopomoct k útěku.
Byla to děsivá část vyšetřování.
Nevěděli jsme, jak moc je ta skupina velká.
Očekávali jsme možnost aktivace větší buňky,
která udeří.
Šlo o rozsáhlé celostátní pátrání, v dějinách ozbrojených sil USA nevídané.
Žádáme lidi, aby se ukryli.
Město je uzavřené. Tohle je něco neslýchaného.
Několik stovek policistů hledá v ulicích muže,
o kterém jsou přesvědčeni, že je terorista, jenž sem přišel zabíjet.
Překlad titulků: Michal Pokorny