Nogle videooptagelser er genskabt,
ud fra research og genfortællinger.
20 MINUTTER EFTER BOMBNINGERNE
KAPITEL 2 DEN AMERIKANSKE DRØM
18. APRIL, 2013
74 TIMER TORSDAG
Goddag. Jeg er Richard DesLauriers.
Ansvarlig for FBI's Boston-afdeling.
I dag beder vi om hjælp til at identificere de mistænkte.
RICK DESLAURIERS LEDENDE SPECIALAGENT - FBI
Jeg vidste det ikke dengang, men pressekonferencen på Sheraton,
torsdag aften, d. 18. april, 2013
var starten på de 48 vigtigste timer i min karriere.
Nogen derude kender disse individer som venner,
naboer, kolleger eller familiemedlemmer til de mistænkte.
Det var intenst.
Vi siger det til folk nu.
Vi fortæller dem, hvem de har identificeret.
Vi viser dem billederne.
Vi ved ikke, hvad der vil ske.
Det var risikabelt. Tvinger vi deres hånd?
Bliver vi skyld i noget?
Nu har vi ikke evnen til at snige os ind på dem.
Her er de. FBI kalder dem mistænkte 1 og mistænkte 2.
FBI har oprettet en særlig tip-linje og en hjemmeside for sagen.
Hjemmesiden fik med det samme 40 millioner besøgende.
De mistænkte er bevæbnede og ekstremt farlige.
Afsløringen af de mistænkte giver efterforskningen et nyt tempo.
Bliver de mon genkendt, ud fra de billeder, der er frigivet?
Selvfølgelig.
Jeg tror, de fanger dem.
De gør deres bedste. Det tager tid.
Ved du hvad? Richard DesLauriers tager dem.
Jeg var lettet over, at billederne kom ud,
og jeg troede, at de lokale folk ville se billederne...
...og sige, det er den og den person, og han er herovre.
Umiddelbart efter fik vi ingen opkald.
Ikke et eneste.
Jeg kunne ikke tro det.
Den aften, sagde jeg til min kone,
"Vi får et opkald i nat, hvor nogen har genkendt de her fyre."
Og så får jeg et opkald, jeg ikke havde forventet.
MASSACHUSETTS INSTITUT FOR TEKNOLOGI CAMBRIDGE, MASSACHUSETTS
MIT politi. Opkaldet optages. Betjent Sakov.
Hej. Vi hører høje lyde uden for vores vindue.
De lyder ikke som skud. Men de er skarpe, hurtige lyde.
Der ser ud til at være en betjent, i en bil, tæt på,
men vi ved ikke, hvad der foregår.
Okay. Vi tjekker det ud.
Åh gud. Skynd jer! Alle enheder, svar.
Betjent ramt. Alle enheder... Placering. Betjent ramt.
79 TIMER
80 TIMER TORSDAG
Pressekonferencen slutter,
og jeg tager bussen tilbage og krydser Mass Avenue Bridge ud mod MIT.
Og da jeg når den anden side af centret, kigger jeg til højre...
...og ser et hav af blå lys overalt.
Politibiler og patruljevogne, i fuld fart op af Memorial Drive.
Jeg er blandt de første på stedet, og der er meget vrede.
En betjent græd åbenlyst.
Jeg talte med politiet for at finde ud af, hvad der skete.
- Har du noget at fortælle? - Nej. Intet lige nu.
Jeg fik et opkald.
En politibetjent var blevet dræbt i Cambridge.
Cambridge er en anden by i en anden jurisdiktion.
Men vi fik at vide, det vat et røveri, der var gået galt.
Det er yderst sjældent, at en betjent bliver skudt i Boston-området.
Hvornår er en betjent dræbt her?
Det sker ikke på campus. Det sker ikke i det samfund.
Der er noget galt.
Der er noget helt galt.
Man kan tydeligt se, at der var en kamp.
De prøvede at tage hans pistol.
Det var helt klart et mord.
Hans hylster gjorde det umuligt for dem at få det ud.
Ed Davis siger, "Tror du, det er sort hat og hvid hat?"
"Det ville give mening."
Jeg så folk med bekymring og frygt i ansigtet.
Hvert eneste øjeblik risikerer vi flere liv.
Hvis det er dem, hvilket helvede har de ellers planer om at slippe løs?
Den 18. april, om aftenen,
kørte jeg i min bil langs Charles River på Cambridge siden.
Jeg ved, der foregår noget i Cambridge, fordi der var blå lys og politibiler.
Tyve styk.
Der må være sket en kæmpe ulykke.
TECH-ENTREPRENØR
Jeg kom til Amerika fra Kina i 2009...
for at få en kandidatgrad.
Jeg ville lære mere om amerikansk kultur.
Lære mere om den amerikanske drøm.
Præsident Obama sagde engang, "Enhver amerikaner, der er ærlige,
og arbejder hårdt, fortjener at have en lys fremtid."
Det er, hvad jeg tror. Hvis du arbejder hårdt,
hvis du er ærlig over for dig selv, får du et bedre liv.
Jeg var fascineret af pæne biler.
Jeg købte min første bil.
Det var en Mercedes.
Da jeg kørte i bilen, følte jeg mig sej.
Jeg ville ikke have, at nogen kom for tæt på.
Jeg ville ikke lade andre køre den. Det var min baby.
80 TIMER TORSDAG
Jeg kørte min nye bil.
Jeg husker, jeg fik en sms.
Jeg holdt ind til siden på Brighton Avenue.
Jeg fokuserede på telefonen i et eller to minutter.
Så så jeg en bil stoppe lige bag mig.
Det føltes en smule underligt.
Jeg tænkte, det måske var en, der ville spørge om vej.
Og så bankede de på min passagerside.
Så jeg sænker vinduet lidt, måske bare så meget.
Han beder mig sænke det lidt mere.
Meget hurtigt. Jeg havde ikke tid til at reagere.
Jeg tænkte, "Hvad pokker sker der?"
Han pegede en pistol på mig.
Min krop rystede.
"Jeg gør, hvad du beder mig om."
"Du må ikke dræbe mig."
Han sagde, han kunne dræbe mig, når som helst han ville.
"Begynd at køre."
Og bilen bag mig fulgte efter os hele vejen.
Jeg vidste, vi var på vej til Watertown.
Vi kørte til et hus i Watertown.
Og den ældre vil have mig til at sidde på passagersiden.
De stiger begge ud af bilen.
Jeg tænkte, jeg måske kunne stikke af,
men de tog nøglen ud, og låste døren.
Og så flyttede de noget fra den anden bil over i min.
Et par kasser, tror jeg.
De sætter sig ind i bilen, og så er vi tre.
Den ældre af dem kører.
Så de efterlod bare deres bil bag os.
Jeg vidste intet om dem.
En af dem var meget yngre, og lignede en elev,
men de virkede ret amerikanske.
Den ældre spurgte mig, om jeg vidste, hvem han var?
"Jeg ved ikke, hvem du er."
Han sagde, "Jeg bombede Boston Maraton."
"Og vi har lige dræbt en betjent i Cambridge."
Pis. Hvordan...
kan det være muligt?
Hvorfor lige mig?
En politibetjent fra Massachusetts er blevet skudt.
Han er skudt flere gange, blev kørt til hospitalet og døde.
Jeg fik at vide, at de skød seks gange ind i bilen.
En kugle gennemboret betjentens hjerne.
Da jeg ankom,
havde jeg hørt om Sean Colliers mord,
og det var en tragisk nyhed.
Når nogen i politiet bliver dræbt, er det knusende.
Og at stakkels Sean blev myrdet...
...mens han sad i sin bil og gjorde et utaknemmeligt job?
Det fortjente han ikke.
Jeg følte en kombination af vrede og hast for at finde dem.
De havde slået os. De kom igennem vores forsvarslinjer.
Da billederne kom ud, var det tydeligt,
at de blev hængt ud. At de var kendt.
Og deres indstilling var, "Vi har intet at tabe."
Tænker du nogensinde, at hvis du ikke viste billederne,
ville Sean Collier måske være i live?
For at være helt ærlig, havde de brug for en pistol mere.
De havde gjort det når som helst.
Jeg troede dengang, og gør stadig,
at der ikke var nogen ulemper ved at udsende de billeder med det samme.
Med tanke på, hvad der skete, ved jeg, at det er bagklogskab,
men det er et legitimt spørgsmål. Var det den rigtige tilgang?
Vi havde et ansvar for,
at offentligheden kunne beskytte sig. Det var et særtilfælde.
Denne hændelse viser, at uanset hvad du har forberedt,
uanset hvor hårdt du prøver, kan du ikke forhindre alt.
Det var det, der skete.
80 TIMER TORSDAG
I bilen taler de et andet sprog, som jeg ikke forstår.
Vi stopper ved en bank.
Den yngste stiger ud af bilen.
De hæver penge på mit kort.
Da vi sad i bilen, spurgte jeg,
"Dræber I mig i aften?"
Så sagde han, "Nej, vi dræber dig ikke."
"Vi sætter dig af et sted, langt væk, hvor ingen kan finde dig."
Skulle jeg tro på de to mordere?
Hvorfor skulle de lade mig gå?
De er ligeglade med andres liv.
De slår mig nok ihjel på motorvejen.
Min familie, mine forældre, mine venner,
jeg ville ikke kunne sige farvel til dem.
De spurgte, "Kan den rejse ud af staten? Til New York?"
Jeg sagde, "Ja, selvfølgelig." Du ved?
Jeg indså, at de nok ville til New York for at lave en ny bombe.
Jeg ved, at når vi når motorvejen, stopper de nok først i New York.
Jeg fortalte ham, at jeg kun har en kvart tank,
så lad os fylde benzintanken.
De kørte og ledte efter en tankstation,
der stadig var åben, men alt var lukket.
Ti minutter senere stoppede vi ved en tank i Cambridge.
80 TIMER TORSDAG
81 TIMER FREDAG
Den yngste kom ud af bilen.
Den ældre stak pistolen i dørpanelet.
Hvis jeg vil flygte, hvis jeg vil væk fra det her,
er det nok min sidste mulighed.
Det var den vigtigste dag i mit liv.
Og så siger jeg bare til mig selv, "Fuck det. Jeg gør det. "
Så...
Heldigvis kunne jeg løsne sikkerhedsselen,
åbne døren og trække i håndtaget.
Jeg kunne mærke, at han prøvede at gribe mig med højre hånd.
Det føltes meget tæt på.
Så tæt på.
Jeg løber over gaden,
til en anden tankstation, der stadig er åben.
Alarmcentralen. Hvad er din nødsituation?
Ja, jeg er på en tankstation. på 816 Memorial Drive.
Der er kommet en kunde ind, der siger,
nogen vil skyde ham, og han vil ikke gå ud herfra.
Må jeg tale med ham?
De er mistænkt for Boston maraton bombningen.
Hjælp mig. De har våben.
Hvor er de?
De er på en tankstation på Memorial Drive.
- Er de foran tankstationen? - Ja.
Jeg løb. Jeg måtte bare løbe. Kan I komme, hurtigt?
De er allerede på vej. Tag en dyb indånding, og bliv, hvor du er.
- Jeg bliver i telefonen med dig. - Okay.
Jeg kan mærke, at min stemme ryster.
Og jeg kan ikke engang tale.
Det føltes som de længste to timer i mit liv.
Jeg får det stadig dårligt, når jeg tænker på det.
Det er den sværeste beslutning, jeg har taget.
Mens livet fortsætter, prøver jeg bare...
...at fokusere på det.
Jeg er bare glad for, at jeg stadig er i live.
81 TIMER FREDAG
Vi stimlede sammen på MIT, og ledte efter noget mistænkeligt.
Pludselig får vi et opkald fra tankstationen på Memorial Drive.
Der var en fyr,
der sagde, han blev kidnappet af bombemændene.
Jeg fortalte dem, at min bil, havde et sporingssystem.
Han siger til politibetjenten, "GPS-nummeret er 1234567."
"Hvordan ved du det?"
Man er begejstret for sin første bil. Man husker alt.
Så han havde bogstaveligt talt et GPS-nummer tydeligt gemt i hovedet.
Jeg ville have dem til at fange dem så hurtigt som muligt.
Betjenten kaldte det ind,
og de sporede bilen til Watertown.
Watertown-centralen til alle biler.
Cambridge leder efter et, tre, syv, november, zulu, et.
Det er en Mercedes fra 2013. Farven er sort.
Bilen blev taget fra 816 Memorial Drive,
under en bilkapring i Cambridge.
Køres af to mellemøstlige mænd. Én beskrevet som 179 cm.
Den anden er lys i huden.
Jeg har 30 år på bagen som betjent i Watertown.
Det er en by, der grænser op til Boston,
og er en meget lille by, på fire kvadratkilometer,
men som er tæt pakket
med over 40.000 mennesker i byen på fire kvadratkilometer.
Det er meget naboligt. Mange familier, mange unge børn.
Et meget sikkert sted.
Jeg kan ikke sige, at jeg har været tæt på at affyre min pistol før... før den aften.
Skud løsnet.
PTSD er den ægte vare. Den æder dig op, og dræber dig.
Det er et andet liv.
I 2013 var jeg sergent,
og havde været det i 20 år.
Jeg ankom til politistationen, og jeg havde min politiradio på.
Jeg havde hørt om Sean Collier, politimanden, der blev myrdet.
Jeg tænkte, "Gud, hvor forfærdeligt."
Så jeg gik ud til min bil. Jeg tændte en cigarillo,
og lyttede til politiradioen.
Vi fik et opkald fra Cambridge politi. De pingede nummeret til telefonen,
forbundet med kapringen.
Den er i nærheden af Dexter Avenue. En Mercedes fra 2013.
En politibetjent fra Cambridge ringede direkte til vores chef,
og sagde, "Hør, vi har en stjålet bil i Cambridge."
"Vi sporer den, og den er i Watertown, lige nu, på Dexter Avenue 93."
Okay, giv mig nummeret igen, og beskrivelsen af bilen?
Sort Mercedes fra 2013.
Det var betjent Joe Reynolds' område, og han sagde, "Jeg tjekker det ud."
Bilen er på farten lige nu.
Det blev kaldt en biljagt. Og de sagde, de måske var bevæbnet.
Jeg tænker, at hvis de når frem, vil der ske to ting.
Det ender med biljagt eller en fodjagt.
Vi ved kun, at nogen har kapret et køretøj.
Det er nok nogen børn. Vi stopper bilen.
De giver op, eller stiger ud af bilen.
Hvis de flyver ud af bilen, jagter dem til fods,
kan jeg være ekstra øjne. Så jeg kører derhen.
Jeg tog af sted og satte i den retning.
Okay, forstået. Stadig på Laurel. Til venstre på Laurel.
Joe Reynolds kom, og de passerede hinanden.
Og de sænkede farten til ca. tre km/t.
De fik faktisk øjenkontakt.
Vi fandt ud af, de mistænkte havde to biler.
Det var deres bil foran og så den sorte bil bagved.
Lige ved siden af nu. Skal jeg stoppe den?
Og radioen siger, "Joey, stop ikke bilen."
"Lad mig indhente dig." Han sagde, "Javel."
Jeg er lige bag bilen. Tag ham.
Betjent Reynolds fulgte efter.
De kørte ikke hurtigt, og så stoppede den sorte SUV.
Og da jeg drejede til venstre på Laurel Street, var der kaos.
KL. 00:34 FREDAG
Mistænkte står midt på gaden og skyder.
Jeg bremser hurtigt min bil. Og bum, glas i ansigtet.
Ildkamp. Alle enheder tilkaldes.
Alle enheder. Skud løsnet på den omtalte bil.
Sidst set i nærheden af Dexter Avenue. Skud affyret i Watertown.
Han sagde, "De skyder." Jeg tænkte, "Jeg må hjælpe."
Jeg gik fra 50 km/t til 80 km/t.
Skud affyret!
Skud affyret.
Jeg tænkte, "Jeg må gøre noget."
"Jeg hopper op og ind i bilen."
"Jeg sætter den i gear, og sender den i deres retning."
Så kan jeg i det mindste se, hvem der skyder. Hvad vi har med at gøre,
så jeg kan give besked til de andre.
Reynolds siger, "Sergent, hvem kører 468?"
Bilen kørte mod dem. Han vidste ikke, den var tom.
Det kørte bare ned ad gaden.
Der så jeg dem, bag Mercedesen,
jeg kunne se ham kaste noget.
Og jeg så det komme, og var sådan,
"Den knægt kaster pinde efter os."
Og da den ramte jorden, sagde den ding... Og jeg tænkte...
Stor eksplosion!
Hvad? Hold nu kæft, sikke en uge.
Først maratonbomben. En MIT politibetjent bliver myrdet.
Hvad kan ellers gå galt i denne uge?
På det tidspunkt, mens jeg stod på MIT,
var der pludselig larm og tumult.
Og politiet lytter til deres bilradio.
Vi hører i radioen, "Skud affyret."
Skud affyret!
Enheder bedes reagere. Vi har brug for hjælp med det samme!
- Watertown, Newtown har otte. - Otte på vej med hunde også.
Fra Cambridge til Watertown har vi også tre enheder.
Jeg tænkte straks, "Det hænger sammen, det må være dem."
Jeg husker, at jeg tændte lys og sirener, og gav den gas mod Watertown.
Jeg kørte direkte til Watertown,
og der var et kavaleri af politibiler på vej derop.
Og jeg tilslutter mig bare, og følger folk derud.
Jeg ved ikke, hvad der sker, men jeg skynder mig.
Uanset hvad,
så det ud til at hænge sammen med noget større.
Fordi de forlader en myrdet betjent.
Vi har ham omringet. Han kaster sprængstof efter os.
Om aftenen ringede departementschefen.
Og han sagde, "Kommissær, de kaster bomber efter os, og skyder. "
Og jeg sagde, "Hvem?"
Han sagde, "Vi jagter de her fyre."
En af mine assistenter ringede,
og han fortalte, at vores mistænkte er på flugt,
og de smider flere bomber efter Watertowns politibetjente.
Da jeg hørte det, sagde jeg, "Pis!"
Må jeg få adressen, tak?
Dexter og Laurel.
Når man hører bilerne trække op, er det den bedste følelse i verden,
for så har vi mere ammunition på vej. Vi har flere pistoler rettet mod jer.
En fucking ildkamp, lige uden for mit hus
Kom væk herfra.
Hej, alle sammen. Pas på. Den anden vej.
Den anden vej.
Det er ved at blive seriøst.
Bomber sprænger. Politi, der skyder overalt.
Det er en reel krigszone.
Vi havde beboere, der kom ud, og det skræmte mig.
Det er Ryan. Hvad er din nødsituation?
Hej, jeg er i Watertown. Jeg hører, hvad der lyder som skud, og...
Vi er opmærksomme på det. Tak.
Alarmcentralen. Hvad er din nødsituation?
- Det lyder, som om en pistol. - Alarmcentralen, hvad...
Hej. Jeg har lige hørt et stort brag.
Vi er opmærksomme på sagen. Tak.
Mindst en af beboerne kom ud 3 gange,
åbnede døren og sagde, "Har I brug for hjælp?"
Og jeg blev ved at bede ham, "Gå tilbage i huset!"
"Medmindre du har kaliber 40 ammunition, så gå ind igen."
Jeg drejede rundt om hjørnet på Laurel Street.
Tog min skudsikre vest på.
Og da jeg drejer om hjørnet,
ser jeg Reynolds og sergent MacLellan.
Han stod bag et træ, og skød tilbage, og gav dem kommandoer.
Overgiv jer!
"Giv op."
De prøvede at få dem til at overgive sig, og de skød bare videre.
Vi troede først, der var to våben, på grund af måden de lyste op.
Og til sidst fandt vi ud af, det var en pistol,
og det andet lysglimt, vi så,
var en, der antændte rørbomber.
Det var de andre lysglimt.
De smed den sidste bombe,
og jeg så ham komme ud af bilen og holde noget med to håndtag.
Og jeg så ham...
Gud!
Jeg mærkede slaget, men kan kun huske,
det var som hvid skærm over dit ansigt.
Gråsort røg, og så mærker du ting, der falder ned over dig.
Det var alle splinterne.
Det var en trykkoger.
En af klipsene sprang,
og den nåede at opbygge så meget tryk,
som den burde.
Så hvis han havde anbragt den, i stedet for at kaste den,
havde vi været...
Vi var alle ramt. Vi var i sprængzonen.
Det var et stand-off.
Så jeg besluttede, at jeg ville skyde genvej gennem baggårde
og komme op på deres flanke.
Jeg gik op ad en indkørsel, over et hegn,...
gennem en baghave, over et andet hegn. Jeg gik langs huset.
Det var der, jeg så dem. De var i dækning der.
Jeg var afdelingsinstruktør i skydning.
Så jeg rammer normalt mit mål.
Jeg sigtede. Jeg løsnede et skud.
Jeg ved, jeg ramte fyren. Ingen reaktion, så jeg prøver igen. Bang.
Jeg ved, jeg ramte, og der er ingen reaktion.
Jeg skød ham ni gange. Ikke kun i bryst og ryg.
Jeg fik ham i foden. Han faldt bare ikke.
Det var der, han opdagede mig, og løb.
Han og jeg, stod over for hinanden, og skød efter hinanden.
Heldigvis ramte de mig ikke. Det var som i Pulp Fiction.
Dø, mother-fuckere, dø!
Hans pistol holdt op med at virke.
Jeg ved ikke, om den låste, eller løb tør.
Han var lamslået over, at han ikke kunne skyde mere.
Og han stoppede, kiggede på sin pistol, og på mig.
Vi fik øjenkontakt. Han smed pistolen. Den ramte mig i skulderen og faldt ned.
Og han vender sig mod alle os, der skyder efter ham,
og begynder bare at storme os.
Min slæde står åben. Så har ingen kugler, men det ved han ikke.
Jeg lukker slæden, og siger, "Jeg slår dig ihjel. Ned på jorden."
Og han kommer bare... Døde øjne.
Han kigger bare på mig, og kommer lige mod mig.
Jeg hylstrede pistolen, løb og tacklede ham.
Knægten kollapser bare.
Og han kæmper voldsomt imod. Han kører på ren adrenalin.
Jeg havde en tom pistol. Ingen kugler i den, men jeg havde den.
Så jeg tænkte, "Jeg slår ham."
Jeg prøvede, alt jeg kunne at slå knægten ud.
Sergent Pugliese giver håndjern på, og jeg slår så hårdt, jeg kan.
Jeg vil slå ham ud. For at gøre ham medgørlig.
Jeg vil sikre os, at vi ikke dør.
Reynolds kigger ned ad gaden, og siger, "Nogen har vendt SUV'en."
De kommer mod os!
Jeg kiggede, og fik forlygterne lige i ansigtet.
"Sergent, kom væk." Og jeg skubber.
Jeg gav bare slip. Og jeg kunne mærke vinden fra bilen på mit ansigt.
Jeg så forhjulene køre over den mistænkte.
Han bankede op mellem undervognen og fortovet,
og blev trukket omkring 20 meter.
Vi kunne ikke følge med.
Bilen kørte nok 65 kilometer i timen,
og det var bare så voldsomt.
Den mistænkte er lige kørt væk i en SUV. Han kørte sin partner over.
Bilen spyttede liget ud fra under bilen.
Køretøjet kolliderede med en af vores biler, der holdt der.
Og man hørte en motor køre, og prøve at trække sig fri.
Så slap han fri og ræsede gennem et kryds.
Der var et væld af skud fra betjente, der var kommet til.
Og han strøg gennem krydset, og var væk.
Afsted.
Jeg kører op til stedet. Det er mørkt.
Det er kaotisk. Betjentene skriger og råber.
Da jeg ankom, var der politibetjente overalt.
Man hører, der er skud. Bomber smidt mod politiet.
Det var helt surrealistisk.
Pludselig ser vi politibetjente løbe ned ad vejen.
Vi slutter os til.
Vi finder ud af, at vi jagter Mercedes-SUV'en.
Og vi fandt bilen på den her gade.
Døren er åben. Der er ingen.
Jeg tænkte, "Jeg kan ikke gøre det her."
"Jeg skal organisere det her. Lægge en plan. "
Ja, det var frustrerende, han slap væk, men jeg tænkte, han ville blive fanget
kort tid efter.
Med mange politibetjente på stedet, og den mistænkte sluppet væk,
synes jeg, det var pinligt for politiet.
Vi har brug for en ambulance til den mistænkte ved Laurel og Dexter.
Skudsår og nedkørsel.
Og knægten var helt ødelagt.
Han var revet helt op, fra armhulen til taljen, og var helt åben.
Stadig i live.
De skar tøjet af ham,
og lagde ham bagi ambulancen.
De begyndte at arbejde, og kørte.
De tog ham til et traume-center i Boston.
81 TIMER FREDAG
Jeg steg ud af bilen, og en agent sagde,
"Inspektør, der er en ueksploderet bombe på jorden."
En af rørbomberne lå på jorden.
Skudhuller overalt. Gennem stopskiltene,
i siden af husene, Kasserede håndvåben på gaden.
Det, der slog mig, var en trykkoger ved siden af en bil.
Præcis det samme som ved maraton bombemændene.
Jeg tænkte, "Åh gud. Det er dem."
En fyr kom hen til mig. Han sagde, "Sergent, ved du, hvem det her er?"
Og jeg troede, han spurgte mig, hvem...
Jeg siger, "Det er ikke folk herfra."
Andre folk dukker op.
De siger, "Ved I, hvem det er?"
"Et par biltyve." "Nej, det Boston maraton-bombemændene."
Hold nu kæft.
"Boston-bombemændene."
"Det her er maratonbomberne." Og han siger, "Nej, det var biltyveri."
Politiet var ikke klar over, hvad de havde med at gøre.
Hold da kæft. Og så tænker jeg,
"Bomber, ammunition, det skulle jeg nok have bemærket før. "
Men jeg er ikke detektiv. Jeg er patruljemand.
Jeg er ikke betjent. Jeg forstår, at der er meget fare,
i mange situationer,
men bare at skyde og skyde, 210 skud fra politiet alene.
Det sætter uskyldige liv i fare.
Jeg interviewede en mand, hvis barn næsten blev dræbt.
Barnet sov i det rum,
hvor en kugle fløj forbi, en centimeter fra barnets hoved.
At civile, i deres hjem, ikke blev såret eller dræbt, var rent held.
Vi leder efter en mistænkt, der stemmer overens med beskrivelsen
af mistænkte nummer 2, med den hvide kasket,
som var involveret i mandagens bombning af Boston Maraton.
Blev mistænkt nummer 1 skudt?
- Korrekt. - Er han i live?
- Er mistænkte nummer 1... - Vi har ingen navne.
Er han i live?
Hør, det er en igangværende efterforskning.
Vi kan ikke give detaljer om beskrivelserne af de mistænkte.
Vi prøver at få information til de folk, der bor her.
De bør blive i deres hjem og ikke åbne døren,
for andre end politiet.
Vi havde en mistænkt i forvaring.
Jeg hørte, at han var taget på stedet.
Han døde på hospitalet.
Så vi skulle identificere ham, for at finde ud af, hvem det var.
Vi kørte ind på hospitalet, og tog hans fingeraftryk.
Vi ved, han er en af bombemændene.
Vi tænker alle, at han forhåbentlig er i databasen.
Hvis vi finder ud af, hvem han er,
kan oplysningerne måske føre os til den anden mistænkte.
Vi kørte hans aftryk gennem en lang række databaser
for at identificere denne person.
Vi fandt ham.
Han hed Tamerlan Tsarnaev.
Tamerlan Tsarnaev.
Vi begyndte straks at tjekke, for at forstå, hvem denne person var.
Der var en massiv informationsstrøm.
Vi lærer, at han er tjetjensk statsborger, og har været en årrække i Cambridge.
Det var stort for efterforskningen.
82 TIMER FREDAG
Jeg var på post.
Rick DesLauriers kom gennem døren.
Han var oprørt. Han var tydeligvis påvirket.
Han sagde, "Vi kender ham. Vi har tjekket ham før."
Jeg var chokeret, og sagde, "Hvordan kender du dem?"
Han sagde, "Vi modtog en rapport fra FSB,
den russiske efterretningstjeneste, om at denne fyr er terrorist."
Der var en tidligere leder for Guardian.
Guardian evalueringer er en hurtig efterforskning,
som FBI foretager, om et nationalt sikkerhedsmål.
Det er, når du har ubekræftede oplysninger fra én enkelt kilde.
Han sagde, han afhørte dem, kiggede på de oplysninger, de gav,
og vi lukkede sagen.
Jeg sagde, "I havde adgang til det her?
Hvorfor sagde I ikke, at de var derude? "
Intet i den Guardian-vurdering gav anledning til at tro,
at Tamerlan Tsarnaev ville bombe Boston Maraton i 2013.
Jeg blev frustreret og overrasket.
Politiet forsøger at finde folk,
der har begået en forbrydelse, eller mistænkes for en forbrydelse.
Det prøver jeg ikke på. Jeg prøver at forstå historien.
Du fødes ikke som et monster, der bomber et maratonløb og dræber en otteårig.
Vi skal vide, hvordan det sker.
Hvordan endte vi her?
Derfor er jeg her. Derfor.
DAVID FILIPOV BOSTON GLOBE - JOURNALIST
Time efter time lyder tordenen af russiske våben omkring grænsen.
De peger på tjetjenerne.
TJETJENIEN
I slutningen af 1990'erne blev tjetjenere forfulgt,
og Amerika var villig til at give asyl,
til dem, der flygtede.
Anzor Tsarnaev, Tamerlans far, så den amerikanske drøm i film og besluttede,
at det var det, han ville have.
Han kommer til Amerika med sin kone og deres fire børn.
De flytter ind i denne trange lejlighed i Boston-området.
Tamerlan er teenager.
Han havde lært at bokse i Kirgisistan, og han var talentfuld.
Hans far så det, og han ville, at han skulle være mester.
Hold øje med denne dygtige mand, der tager mesterskabet.
JOHN ALLAN TAMERLANS BOKSETRÆNER
Første gang, jeg mødte Tamerlan, var omkring 2008.
Hans far havde trænet ham. Meget intens fyr.
Og han piskede ham for at blive bedst. Så Tamerlan, han var lige på.
Jeg var imponeret over ham.
Og han er meget effektiv i ringen.
Mine damer og herrer, Tamerlan Tsarnaev!
Han var fuldstændig overlegen.
Året før de olympiske lege klarede han sig fantastisk.
Han vandt alle sine kampe.
Vinderen! Tamerlan Tsarnaev!
Anzor Tsarnaev pralede til sine venner,
"Min søn skal være på USA's olympiske hold."
Jeg troede både, at han kunne nå de olympiske lege,
og at han kunne få en medalje.
- Er du spændt? - Ja. Hvorfor ikke? Du ved?
Men senere fandt vi ud af,
at han ikke kunne deltage i de olympiske prøver.
Den overhånd er der hele dagen.
Den venstre hook, når han sænker højre hånd.
Regelændringen gjorde det.
Det olympiske hold skulle være amerikanske statsborgere.
Og Tamerlan var ikke statsborger.
Den måde, de præsenterede situationen for mig, var,
"Jeg er muslim. De vil ikke have, at jeg repræsenterer USA,
så det vil ikke ske."
Jeg sagde, "Bliv professionel. Der er mange ting vi kan gøre, og..."
"Nej, jeg er muslim. Det er korrupt. Det sker ikke for mig."
Der begynder man at mærke hans desillusion.
Han gik dybere ind i religionen.
Engang havde vi en gæstetaler, og emnet var Martin Luther King.
Det, han stod for. Den slags person han var.
Tamerlan rejste sig, og råbte,
"Hvorfor skal vi fejre Martin Luther King? Han er ikke muslim."
"Vi burde kun følge og hædre Profeten."
For nogen at udtrykke utilfredshed, så voldsomt som ham, til en prædiken,
var virkelig oprivende for alle.
Og meget usædvanligt.
Tamerlans retorik, om de zionistiske konspirationer, blev meget mere animerede.
Jeg tror, Tamerlan brugte islam som værktøj
for at retfærdiggøre hans utilfredshed om, hvor hans liv var på vej hen.
Idéen om, "Det er ikke os."
"Det er dette samfund, der er bygget imod muslimer, imod os."
Han ville sige, at de muslimske nationer blev trampet af Vesten,
at deres olie blev taget.
Israel og de rige jøder stod bag det.
Det er en global konspiration.
Han begyndte at udbasunere sin religion.
Han havde huen på, med et stort skæg.
2 ÅR FØR BOSTON BOMBNINGEN 11 SEPTEMBER, 2011
Kl. ca. 14:30 i dag,
rykkede Waltham politi ud til Harding Avenue 12.
Der er tre lig. Meget voldsomt gerningssted.
Det er en flydende, igangværende efterforskning.
To af de tre boede nær Cambridge, Massachusetts.
Det tredje offer var den 25-årige Brendon Mess.
Han var en lokal kampsportsudøver.
Brendon Mess var Tamerlans bedste ven.
De trænede sammen. Jeg ved, de hang ud sammen.
Dagen efter kom Tamerlan ind i træningscentret.
Jeg sagde, "Jeg er ked af, hvad der skete med Brendan."
Hans svar gjorde mig urolig.
Han sagde, "Hvis man gør dårlige ting, og sælger stoffer,
er det den slags, der sker."
Pludselig forsvandt Tamerlan,
og da han kom tilbage, var han en anden.
Tamerlan tager til Dagestan i sommeren 2012.
FBI får et notat fra den russiske sikkerhedstjeneste.
Tamerlan er hørt i et opkald og sagde ordet Jihad.
Og det var det, der alarmerede Guardian.
Men FBI mente ikke, han var en trussel.
De lod ham gå.
82 TIMER FREDAG
Da vi identificerede Tamerlan,
vidste vi ikke, om hans kollegaer havde flere bomber derude.
På det tidspunkt kiggede vi på hans baggrund, venner, familie.
Vi lærte, at hans yngre bror hed Dzhokhar Tsarnaev.
Vi fik hans kørekort.
Vi matchede det med billederne fra bombningen.
Der vidste vi, han var den anden bombemand.
"Sort hat" er Tamerlan Tsarnaev. og Dzhokhar er "Hvid Hat."
Det er hans bror.
Vi skulle finde Dzhokhar så hurtigt som muligt.
Og vi begyndte at lede efter den anden mistænkte.
Vi satte en gennemsøgning af Watertown i værk.
De går i taktisk tilstand,
20 blokke ud i alle retninger, fra den Mercedes,
den bil, de efterlod fra røveriet.
Vi ledte hus for hus, blok for blok, fra midten og ud.
Er han i nabolaget? Slap han ud? Er han hjemme? Hvor er han?
Jeg har lavet mange eftersøgninger.
Nogle gange kommer de ud, og andre gange går de bare i skjul.
Jeg håbede, det var nummer to.
Men det var timer senere, og vi havde intet fundet.
Han kan slippe væk, for hvert minut, der går.
Det var et uhyggeligt øjeblik.
Vi ved ikke, hvor mange vi har med at gøre.
Vi forudså muligheden for aktivering af en større celle, der ville angribe.
Det var den mest omfattende mandejagt,
i USA's politihistorie.
Vi beder folk om at søge ly.
Byen er lukket ned. Det her er uden fortilfælde.
Flere hundrede politibetjente leder efter en mand,
som de er overbevist om, er en terrorist, der er kommet, for at dræbe folk.
Tekster af: Steffen Pope Altenburg