OSA VALVONTAKUVISTA ON LUOTU UUDELLEEN TUTKINNAN JA TODISTAJALAUSUNTOJEN POHJALTA
20 MINUUTTIA POMMI-ISKUN JÄLKEEN
AMERICAN MANHUNT: BOSTONIN MARATONIN POMMI-ISKU
II LUKU AMERIKKALAINEN UNELMA
18. HUHTIKUUTA 2013
TUNNIT 74 - 75 TORSTAI
Päivää. Olen Richard DesLauriers, Bostonin FBI:n johtava erikoisagentti.
Pyydämme yleisön apua epäiltyjen tunnistamiseen.
JOHTAVA ERIKOISAGENTTI - FBI
En arvannut, että lehdistötilaisuudesta torstai-iltana 18. huhtikuuta 2013 -
alkaisi urani tärkein 48 tunnin jakso.
Joku tuntee nämä epäillyt -
ystävinään, naapureinaan, kollegoinaan, tai sukulaisinaan.
Se oli rajua.
Olimme päättäneet kertoa ihmisille, ketkä oli tunnistettu,
ja näyttää valokuviakin.
Mitähän siitä seuraisi?
Se oli riskialtista. Saisiko paljastuminen epäillyt toimimaan?
Emme voisi enää yllättää heitä.
Tässä ovat FBI:n epäillyt numero yksi ja kaksi.
FBI on avannut vihjeitä varten puhelinlinjan ja verkkosivuston.
Sivusto sai heti 40 miljoonaa kävijää.
Epäillyt ovat aseistettuja ja vaarallisia.
Tutkinta tuntuu nyt entistä kiireellisemmältä.
- Mahdetaanko tekijät tunnistaa kuvista? - Totta kai.
Kyllä heidät kiinni saadaan.
Tutkinta vaatii oman aikansa.
Richard DesLauriers nappaa tekijät.
Helpotuin kuvien julkaisusta.
Uskoin yleisön näkevän kuvat ja sanovan:
"Tunnen tuon henkilön. Hän on täällä."
- Vihjepuheluita ei tullut heti. - Ei yhtäkään.
Se oli uskomatonta.
Kotona sanoin vaimolleni:
"Joku soittaa meille yöllä ja sanoo tunnistaneensa tyypit."
Sen sijaan sain odottamattoman puhelun.
MASSACHUSETTSIN TEKNILLINEN KORKEAKOULU CAMBRIDGE, MASSACHUSETTS
MIT:n poliisi. Puhelut nauhoitetaan.
Ikkunamme ulkopuolelta kuuluu kovaa meteliä.
Äänet eivät kuulosta laukauksilta, mutta ne ovat teräviä.
Lähistöllä on ilmeisesti poliisi autossa.
- Emme tiedä, mistä tässä on kyse. - Tutkimme asian.
Herranen aika. Kaikki yksiköt, vastatkaa.
Poliisia on ammuttu. Kaikki yksiköt, poliisia on ammuttu.
TUNTI 79 - 80 TORSTAI
Lehdistötilaisuuden jälkeen lähdin bussilla takaisin.
Ylitin Mass Avenuen sillan ja suuntasin MIT:lle.
Cambridgen puolella katsoin oikealle.
Näin sinisten valojen meren.
Poliisiautot kiitivät pitkin Memorial Drivea.
Olin ensimmäisiä paikalle saapuneita. Tunnelma oli vihainen.
Yksi poliiseista itki.
Kyselin poliiseilta, mitä oli tapahtunut.
- Onko teillä jotain kerrottavaa? - Ei mitään juuri nyt.
Minulle ilmoitettiin, että Cambridgessä oli tapettu poliisi.
Cambridge on eri kaupunki eri lainkäyttöalueella.
Kuulemamme mukaan kyse oli pieleen menneestä ryöstöstä.
Kampuspoliisien ampuminen on harvinaista Bostonissa.
Milloin sellaista viimeksi sattui?
Sellaista ei kerta kaikkiaan tapahdu siinä yhteisössä.
Jokin oli ilman muuta vialla.
Paikalla oli kamppailun jälkiä.
Uhrin ase oli yritetty viedä.
Kyse oli tietoisesta murhasta.
Aseen turvakotelo esti sen viemisen.
Ed Davis pohti, oliko tämä epäiltyjemme työtä.
Minusta se oli järkeenkäypä oletus.
Paikalla olijoiden ilmeet olivat huolestuneita ja pelokkaita.
Jokainen minuutti vaaransi lisää ihmishenkiä.
Mitä pirullista temppua tekijät suunnittelivat seuraavaksi?
Huhtikuun 18. päivän iltana -
ajoin uudella autollani jokivartta Cambridgen puolella.
Tajusin jonkin olevan vialla,
koska näin sinisiä valoja ja parikymmentä poliisiautoa.
Jotain vakavaa oli sattunut.
TEKNOLOGIAYRITTÄJÄ
Tulin Amerikkaan Kiinasta vuonna 2009 lukemaan maisterin tutkintoa.
Halusin oppia lisää USA:n kulttuurista -
ja amerikkalaisesta unelmasta.
Presidentti Obama on sanonut:
"Jokainen rehellinen ja ahkera amerikkalainen -
ansaitsee valoisan tulevaisuuden."
Uskon, että jos ihminen pysyy rehellisenä ja ahkerana,
saa paremman elämän.
Hienot autot kiehtoivat minua.
Niinpä ostin ensimmäisen autoni. Se oli Mercedes.
Sen auton ratissa tunsin itseni voittamattomaksi.
En halunnut päästää muita auton lähelle. Se oli minulle kuin oma lapsi.
TUNTI 80 TORSTAI
Ajoin uutta autoani, kun sain tekstiviestin.
Päätin pysähtyä Brighton Avenuelle.
Keskityin puhelimeeni parin minuutin ajan.
Silloin taakseni pysähtyi auto.
Se tuntui hiukan oudolta.
Ajattelin, että joku ehkä kysyy reittiä.
Sitten autoni oveen koputettiin.
Raotin ikkunaa hiukkasen, suunnilleen tämän verran.
Koputtaja pyysi minua avaamaan ikkunaa lisää.
Se kävi nopeasti. En ehtinyt reagoida.
Mietin, mitä hittoa tapahtuu. Sitten minua osoitettiin aseella.
Tärisin ja sanoin:
"Teen mitä pyydätkin, kunhan et tapa minua."
Tyyppi vastasi: "Tappaminen on helppoa. Lähde liikkeelle."
Takana ollut auto seurasi meitä koko matkan.
Tajusin, että ajoimme Watertowniin.
Pysähdyimme erään talon eteen.
Tyypeistä vanhempi käski minut pelkääjän paikalle.
He nousivat autosta.
Olisin lähtenyt pakoon,
mutta he veivät avaimen ja lukitsivat oven.
He siirsivät tavaroita toisesta autosta minun autooni.
Uskoakseni pari laatikkoa.
He palasivat autoon. Nyt meitä oli kolme.
Vanhempi tyyppi ajoi.
He hylkäsivät toisen auton.
En tiennyt, mikä suhde heillä oli.
Toinen oli nuorempi ja opiskelijan näköinen.
He näyttivät amerikkalaisilta.
Vanhempi kysyi, tiesinkö, kuka hän on.
Vastasin kieltävästi.
Hän sanoi: "Tein maratonin pommi-iskun,
ja äsken tapoimme poliisin Cambridgessä."
Ajattelin: "Voi paska."
Miten se oli mahdollista? Miksi juuri minä?
MIT:n kampuspoliisia on ammuttu.
Hän sai useita ampumahaavoja ja kuoli niihin sairaalassa.
Autoon ammuttiin kuusi kertaa.
Yksi luodeista lävisti aivot.
Komentokeskuksessa sain suruviestin Sean Collierin murhasta.
Poliisin murha on aina järkyttävä asia.
Sean-parka surmattiin autoonsa, kun hän hoiti nöyrästi työtään.
Hän ei ansainnut sitä.
Tunsin raivoa ja halua löytää tekijät nopeasti.
He olivat voittaneet ja murtaneet puolustuksemme.
Kuvien julkaisun jälkeen tekijät tajusivat paljastuneensa.
He kokivat, ettei heillä ollut menetettävää.
Mahtaisiko Sean Collier elää, jos kuvia ei olisi julkaistu?
Toden sanoakseni ne miehet tarvitsivat aseen.
Kyseinen teko oli vain ajan kysymys.
Uskoin silloin ja uskon yhä edelleen,
ettei kuvien julkaisulla ollut varjopuolia.
Jälkiviisaana tämä on helppo sanoa,
mutten voi olla miettimättä, oliko lähestymistapa oikea.
Kuvat oli julkaistava, jotta yleisö osaisi varoa.
Tämä erittäin harvinainen tapaus osoittaa,
että varotoimista huolimatta kaikkia tragedioita ei voi estää.
Niin siinä kävi.
TUNTI 80 TORSTAI
Autossa miehet puhuivat kieltä, jota en ymmärtänyt.
Pysähdymme pankin luo.
Nuorempi mies nousi autosta.
Miehet nostivat käteistä kortillani.
Muistan kysyneeni: "Tapatteko minut tänään?"
He vastasivat kieltävästi.
"Jätämme sinut syrjäiseen paikkaan, josta sinua ei löydetä."
En tiennyt, pitäisikö murhaajia uskoa.
Miksi he vapauttaisivat minut? Eivät he välittäneet ihmishengistä.
Kuolisin varmaan jossain tienpenkalla.
En saisi tilaisuutta hyvästellä perhettäni, vanhempiani tai ystäviäni.
Miehet kysyivät, voisiko autollani ajaa New Yorkiin.
Vastasin: "Totta kai."
Sitten tajusin miesten ehkä suunnittelevan uutta pommi-iskua.
Tiesin, että valtatielle päästyämme pysähtyisimme vasta perillä.
Sanoin bensan olevan vähissä ja ehdotin tankkaamista.
Etsimme auki olevaa huoltoasemaa, mutta ne olivat kiinni.
Kymmenen minuuttia myöhemmin pysähdyimme huoltamolle.
TUNTI 80 TORSTAI
TUNTI 81 PERJANTAI
Nuorempi mies nousi autosta.
Vanhempi pani aseensa auton oven taskuun.
Jos halusin yrittää pakoa, se oli luultavasti viimeinen tilaisuuteni.
Se oli elämäni tärkein päätös.
Ajattelin: "Helvetti, minä teen sen." Ja sitten...
Kaikeksi onneksi onnistuin irrottamaan turvavyön -
ja avaamaan auton oven.
Vieressäni istunut mies yritti tarttua minuun oikealla kädellään.
Käsi käväisi todella lähellä minua.
Näin lähellä.
Juoksin kadun poikki -
toiselle auki olevalle huoltoasemalle.
Hätäkeskus. Miten voin auttaa?
Soitan Mobil-huoltoasemalta osoitteessa 816 Memorial Drive.
Tänne tuli asiakas, jota on kuulemma yritetty ampua.
- Hän kieltäytyy poistumasta. - Voinko puhua hänelle?
He sanovat olevansa maratonin pommi-iskun takana.
Auttakaa minua. Heillä on aseet.
Missä he ovat?
Shell-huoltoasemalla Memorial Drivella.
- Ovatko he huoltoaseman edessä? - Ovat. Minä pakenin.
- Tulisitteko? - Poliisi on jo matkalla.
Vetäkää henkeä ja pysykää siinä.
- Jatketaan vain puhumista. - Selvä.
Tunsin ääneni värisevän.
En ollut pystyä puhumaan.
Ne olivat elämäni pisimmät kaksi tuntia.
Sen ajatteleminen tuntuu hirveältä.
Se oli koko elämäni vaikein päätös.
Olen jatkanut elämääni -
ja yrittänyt olla miettimättä sitä.
Tunnen kiitollisuutta siitä, että olen yhä elossa.
TUNTI 81 PERJANTAI
Kampuksella parveili poliiseja, jotka etsivät jotain epäilyttävää.
Sitten meille soitettiin Memorial Driven huoltoasemalta.
Siellä oli mies, joka oli tullut iskun tekijöiden sieppaamaksi.
Kerroin poliisille, että autossani oli jäljitysjärjestelmä.
Hän sanoi: "GPS:n numero on 1234567."
Miten ihmeessä hän muisti sen?
Olin niin innoissani ensimmäisestä autostani.
Hän osasi kertoa GPS-lähettimen numeron ulkomuistista.
Halusin niiden tyyppien jäävän kiinni.
Poliisi ilmoitti numeron päämajaan.
Auto löytyi miltei välittömästi Watertownista.
Tiedote kaikille autoille. Etsimme rekisterinumeroa 137NZ1.
Vuoden 2013 musta Mercedes Benz.
Auto on varastettu osoitteesta 816 Memorial Drive Cambridgessä.
Ryöstäjät ovat Lähi-idästä.
Toinen miehistä on noin 180-senttinen, toinen iholtaan vaalea.
Palvelin 30 vuotta Watertownin poliisissa.
Watertown on Bostonin ympäryskunta.
Pinta-alaa sillä on vain kymmenen neliökilometriä,
mutta alueella elää yli 40 000 ihmistä.
Yhteisö on tiivis. Perheitä ja pikkulapsia on paljon.
Se on turvallinen paikka.
En käynyt lähelläkään liipaisimen painamista ennen sitä iltaa.
Laukauksia!
Traumaperäinen stressihäiriö voi tuhota koko elämän.
Elämäni mullistui täysin.
WATERTOWNIN POLIISISTA
Vuonna 2013 olin ylikonstaapeli.
Olin ollut siinä asemassa 20 vuotta.
Tulin poliisiasemalle. Minulla oli poliisiradio päällä.
Kuulin MIT:n kampuspoliisi Sean Collierin murhasta.
Uutinen järkytti minua.
Menin autolleni, sytytin pikkusikarin ja kuuntelin poliisiradiota.
Saimme juuri Cambridgen poliisista varastetun auton numeron.
Se on Dexter Avenuen alueella. Auto on vuoden 2013 Mercedes.
Cambridgen poliisista soitettiin suoraan esimiehellemme -
ja ilmoitettiin varastetusta autosta.
Auto oli sillä hetkellä Watertownissa osoitteessa Dexter Avenue 93.
Toistaisitko rekisterinumeron ja ajoneuvon kuvauksen?
Musta vuoden 2013 Mercedes.
Se oli Joe Reynoldsin partioaluetta. Hän meni katsomaan.
Auto on liikkeellä.
Meille ilmoitettiin aseellisesta autovarkaudesta.
Ajattelin, että tilanteesta seuraisi takaa-ajo joko autolla tai jalan.
Tiesimme vain autovarkaudesta. Pidin tekijöitä nuorina.
Uskoin heidän antautuvan tai lähtevän juoksemaan pakoon.
Tuumin, että minusta voisi olla hyötyä tarkkailijana.
Lähdin kamarilta ja ajoin ilmoitettuun suuntaan.
Auto ajaa Laurel Streetiä pitkin. Se kääntyi vasemmalle.
Joen auto ohitti epäiltyjen auton. Molemmat hidastivat vauhtiaan.
Joe sai miehiin katsekontaktin.
Kävi ilmi, että epäillyt ajoivat kahta autoa:
omaa autoaan ja mustaa katumaasturia.
Olen sen vieressä. Pysäytänkö sen?
Sanoin: "Älä pysäytä. Odota minua." Joe kuittasi.
Olen aivan auton takana.
Reynolds seurasi autoja, jotka ajoivat hitaasti.
Silloin musta katumaasturi pysähtyi.
Kun käännyin Laurel Streetille, siellä vallitsi kaaos.
KLO 00.34 PERJANTAI
Epäilty seisoi keskellä katua ja tulitti.
Yritin pysäyttää autoani. Naamalleni alkoi sataa lasia.
Laukauksia. Kaikki yksiköt paikalle.
Laukauksia on vaihdettu autovarkauteen liittyen.
Sijainti: Dexter Avenue.
Laukauksia Watertownissa.
Kun kuulin laukauksista, riensin apuun.
Kiihdytin miltei 130 kilometrin tuntinopeuteen.
Laukauksia!
Laukauksia.
Päätin tehdä jotain.
Päätin yksinkertaisesti lähettää autoni kohti epäiltyjä.
Halusin nähdä ampujien lukumäärän ilmoittaakseni sen muille.
Reynolds kysyi, kuka ajoi autoa 468.
Hän ei tiennyt, ettei autossa ollut ketään.
Se ajeli yksikseen.
Silloin näin miehet Mercedeksen takana. Toinen heistä heitti jotain.
Näin sen lähestyvän ilman halki ja luulin sitä kepiksi.
Maahan osuessaan se alkoi pitää ääntä, ja minä...
Kova räjähdys!
Mitä? Aikamoinen viikko.
Ensin maratonin pommi-isku, sitten poliisin murha.
Mitä vielä voisi mennä vikaan?
Kun seisoin MIT:n kampuksella, ympärilläni alettiin hälistä.
Poliisit kuuntelivat autoradioitaan.
Radiossa ilmoitettiin laukauksista.
Laukauksia!
Kaikki yksiköt tänne. Tarvitsemme apua.
- Newtown lähettää yksiköitä. - Numero 8 myös tulossa.
Cambridgestä tulee kolme yksikköä.
Ajattelin heti, että kyse oli samoista tekijöistä.
Panin sireenit ulvomaan ja kaahasin Watertowniin.
Ajoin kohti Watertownia. Sinne suuntasi kokonainen autosaattue.
Ajoin vain muiden perässä.
En tiennyt tilannetta, mutta lähdin perään.
Kaikki oli selvästi yhteydessä laajempaan kokonaiskuvaan.
Poliisithan poistuivat murhapaikalta.
Epäilty heittelee meitä räjähteillä.
Esimieheni soitti minulle keskellä yötä ja sanoi:
"He ampuvat ja heittelevät pommeja."
Kysyin, ketkä. Vastaus oli: "Löysimme iskun tekijät."
Vastasin puhelimeen. Soittaja oli yksi avustajistani.
Hän kertoi epäiltyjen pakenevan -
ja heittelevän pommeja kohti Watertownin poliiseja.
Puuskahdin: "Hittolainen."
- Saanko sijaintinne? - Dexter Streetin ja Laurel Streetin kulma.
Tuntui mahtavalta kuulla apujoukkojen tulevan.
Saisimme lisää tulivoimaa niitä tyyppejä vastaan.
Taloni edessä ammuskellaan.
- Pois täältä! - Varokaa. Menkää toiseen suuntaan.
Tämä alkaa olla vakavaa.
Pommeja lenteli. Joka puolella ammuttiin.
Se oli kuin sotatanner.
Pelottavaa oli, että asukkaita tuli kadulle.
Hätäkeskus. Miten voin auttaa?
Olen Watertownissa ja arvelen kuulleeni laukauksia.
Asia on jo tiedossa. Kiitos.
- Hätäkeskus. - Uskon kuulleeni laukauksia.
- Hätäkeskus. - Kuulin todella kovan pamauksen.
Asia on jo tiedossa. Kiitos.
Ainakin yksi asukkaista tuli ulos kolme kertaa -
ja kyseli, voiko jotenkin auttaa.
Käskin hänen mennä takaisin sisälle.
Ulos kannatti tulla vain tuomaan meille luoteja.
Pysäköin kulman taakse Laurel Streetiltä ja puin ylleni luotiliivit.
Tapahtumapaikkaa lähestyessäni näin Reynoldsin ja MacLellanin,
joka vastasi laukauksiin puun takaa ja käskytti hyökkääjiä.
Antautukaa!
"Antautukaa."
Hyökkääjät eivät totelleet vaan jatkoivat tulittamista.
Uskoimme nähneemme välähdyksiä kahden aseen piipusta.
Kävi ilmi, että miehillä oli vain yksi käsiase.
Muut välähdykset tulivat pommien sytyttämisestä.
Lisävälähdykset tulivat siitä.
Ennen viimeistä pommia -
mies astui esiin auton takaa pidellen jotain kahdesta kahvasta.
Hän teki näin.
Jestas.
Tunsin tärinää ja muistan, että näin pelkkää valkoista.
Näin mustanharmaata savua, ja päälleni satoi metalliromua.
Se oli painekattila.
Kansi aukesi osittain, joten paine ei kasvanut täysiin mittoihinsa.
Jos kattilaa ei olisi heitetty ilmaan,
kaikkia lähellä olleita olisi sattunut pahasti.
Se oli pattitilanne.
Päätin oikaista takapihojen halki ja yllättää miehet sivustasta.
Menin pihatietä pitkin ja aidan yli, -
takapihan poikki ja toisen aidan yli.
Etenin aidanvierustaa pitkin.
Silloin näin miehet. He olivat aidan suojassa.
Olin osastomme asekouluttaja, joten yleensä osuin kohteeseeni.
Tähtäsin ja ammuin.
Tiesin osuneeni, mutta mies ei reagoinut.
Yritin uudelleen.
Osuin taatusti, mutta hän ei reagoinut.
Osuin häntä yhdeksän kertaa torsoon ja jalkoihin.
Hän ei tuupertunut.
Hän havaitsi minut ja juoksi minua kohti.
Ammuimme toisiamme noin kahden metrin etäisyydeltä.
Luodit viuhuivat ohitseni. Se oli kuin Pulp Fictionista.
Kuolkaa, runkkarit!
Sitten hyökkääjän ase meni jumiin, tai ehkä luodit loppuivat.
Mies suhtautui tilanteeseen epäuskoisesti.
Hän katsoi ensi asettaan ja sitten minua. Katseemme kohtasivat.
Hän heitti aseen, joka osui minua hartiaan.
Mies kääntyi meitä kohti ja juoksi suoraan meitä päin.
Aseessani ei ollut luoteja, mutta hän ei tiennyt sitä.
Sanoin: "Mene maahan, tai tapan sinut."
Mies tuijotti minua kuollein silmin ja käveli suoraan kohti.
Juoksin hänen peräänsä ja taklasin hänet. Hän romahti maahan.
Hän vastusti meitä väkivaltaisesti adrenaliinin voimalla.
Aseessani ei ollut luoteja, mutta ase se silti oli.
Päätin tyrmätä miehen.
Löin häntä kaikin voimin.
Pugliese sai hänet puoliksi käsirautoihin, ja minä löin.
Yritin tyrmätä sen miehen, jotta emme itse kuolisi.
Reynolds katsoi kauemmas ja sanoi: "Joku nousi katumaasturiin ja käänsi sen."
Se tulee meitä kohti!
Nostin katseeni, ja ajovalot olivat kasvoillani.
"Varo!" Tönäisin häntä.
Päästin irti ja tunsin auton aiheuttaman ilmavirran kasvoillani.
Etupyörät kulkivat epäillyn yli.
Hän kimpoili auton pohjan ja asfaltin välillä -
ja raahautui 6 - 8 metriä.
Se oli todella rajua kyytiä. Auto kulki yli kuuttakymppiä.
Epäilty ajoi katumaasturilla rikostoverinsa yli.
Ruumis sinkosi esiin auton alta.
Ajoneuvo törmäsi pysähtyneeseen poliisiautoon.
Moottori jylisi, kun kuski yritti irrottaa ajoneuvoaan.
Vihdoin se onnistui, ja auto kiiti matkoihinsa.
Paikalle saapuneet apujoukot ampuivat sen perään.
Auto kiiti risteyksen läpi ja katosi.
Liikettä.
Kun saavuin, tapahtumapaikka oli pimeä ja kaoottinen. Poliisit huusivat.
7NEWS-KANAVAN KUVAA
Kun tulin paikalle, poliiseja oli kaikkialla.
Paikalla oli ammuskeltu ja heitelty pommeja.
Se oli epätodellista.
Äkkiä näimme poliiseja juoksemassa tiellä.
Menimme mukaan.
Kävi ilmi, että he jahtasivat Mercedes-katumaasturia.
KLO 00.45 19.4.2013
Löysimme katumaasturin kadulta.
HYLÄTTY AUTO - AMMUSKELU
Ovi oli auki ja auto tyhjä.
Sanoin itselleni: "Tämä ei käy. Tarvitsen selkeän suunnitelman."
Oli turhauttavaa, että hän pääsi pakoon, mutta uskoin hänen jäävän pian kiinni.
Paikalla oli paljon poliiseja, mutta epäilty oli päässyt pakoon.
Tilanne oli poliisille varmaankin nolo.
Tarvitsemme ambulanssin epäillylle Laurelin ja Dexterin kulmaan.
Ampuminen ja yliajo.
Se poika oli huonona.
Hänellä oli avohaava kainalosta vyötäröön, mutta hän eli yhä.
Vaatteet leikattiin pois, ja elvytys aloitettiin ambulanssissa.
Hänet vietiin bostonilaisen sairaalan ensiapuun.
TUNTI 81- 82 PERJANTAI
Nousin autosta ja näin FBI-agentin, joka varoitti minua räjähteistä.
Yksi putkipommeista makasi maassa.
Luodinreikiä oli stop-merkeissä ja rakennusten seinissä.
Kadulla lojui hylättyjä aseita.
Mieleeni jäi parhaiten painekattila auton kyljessä.
Maratonin pommi-iskun tekijät olivat käyttäneet niitä.
Tajusin, että kyse oli samoista tyypeistä.
Iskuryhmän mies kysyi, tiesinkö, keitä tyypit olivat.
Luulin kysymystä vilpittömäksi.
Sanoin, etteivät tyypit ole Watertownista.
Paikalle tuli väkeä, joka kysyi, tiesimmekö, keistä oli kyse.
"Autovarkaista." "Ei, vaan pommi-iskun tekijöistä."
Eikä.
"Nämä miehet tekivät maratonin pommi-iskun."
"Ei, he ovat autovarkaita."
Ammuskeluun osallistuneet poliisit eivät tienneet, keistä oli kyse.
Ensin yllätyin. Sitten mietin pommeja ja ammuksia.
Tajusin totuuden aika hitaasti, mutten olekaan rikostutkija.
En ole poliisi. Tiedän, että monet tilanteet ovat vaarallisia.
Tuntuu silti hullulta, että poliisit ampuivat 210 laukausta.
Se vaaransi viattomia sivullisia.
Haastattelin miestä, jonka lapsi oli saada surmansa.
Luoti ohitti nukkuvan vauvan pään vain muutamien senttien päästä.
Oli puhdasta tuuria, etteivät siviilit loukkaantuneet tai saaneet surmaansa.
Etsimme nyt epäiltyä, joka sopii kuvaukseen -
epäillystä numero kaksi, jolla oli valkoinen lippalakki.
Hän on sekaantunut maanantaiseen maratonin pommi-iskuun.
- Ammuttiinko epäiltyä yksi? - Kyllä.
- Elääkö hän? - Onko hän...
- Emme tiedä nimiä. - Elääkö hän?
Tutkinta on kesken.
Emme voi paljastaa epäiltyjen tarkempia kuvauksia tai nimiä.
Haluamme tehdä paikallisille selväksi,
että heidän tulee pysyä sisällä ja avata ovi vain poliisille.
Yksi epäillyistä oli pidätetty ja viety pois paikalta.
Hänet todettiin kuolleeksi sairaalassa.
Hänet piti tunnistaa ja selvittää, keistä oli kyse.
Kiiruhdimme sairaalaan ottamaan sormenjäljet.
Mies oli toinen iskun tekijöistä.
Toivoimme, että hän olisi tietokannassamme.
Jos hänen henkilöllisyytensä selviäisi, toinenkin epäilty voisi löytyä.
Etsimme sormenjälkiosumaa lukuisista eri tietokannoista.
Saimme osuman.
- Hänen nimensä oli Tamerlan Tsarnajev. - Tamerlan Tsarnajev.
Aloimme välittömästi selvittää, kenestä oli kyse.
Tietoa oli valtavasti.
Mies oli tšetšenialainen, ja hän oli asunut Cambridgessa vuosia.
Se oli valtava läpimurto.
TUNTI 82 PERJANTAI
Olin komentokeskuksessa. Rick DesLauriers astui sisään ovesta.
Hän oli silmin nähden poissa tolaltaan.
Hän sanoi, että olimme tutkineet miestä aiemmin.
Kysyin järkyttyneenä, mistä hänet tunnettiin.
Rick sanoi: "Saimme Venäjän salaisesta palvelusta tiedon,
että mies on terroristi."
Olimme saaneet vihjeen.
Miehestä oli tehty alimman tason kansallisen turvallisuuden tutkinta.
Sellainen tehdään, kun tietoa on saatu vain yhdestä lähteestä.
Miestä oli kuulusteltu, ja sitten tutkinta oli lopetettu.
Kysyin: "Miksette kertoneet meille näistä miehistä?"
Tutkinnassa ei paljastunut mitään,
mikä olisi saanut meidät pelkäämään terrori-iskua.
Se oli turhauttavaa ja yllättävää.
Poliisit keskittyvät aina etsimään rikollisia ja rikoksesta epäiltyjä.
Minä puolestani yritän ymmärtää tarinaa.
2022 PERHE MAAHAN
Kukaan ei synny hirviöksi, joka tappaa lapsia pommilla.
On selvitettävä, miten se tapahtuu.
Miten hän päätyi siihen?
Se on minun roolini.
BOSTON GLOBEN TOIMITTAJA
Venäjän aseet jylisevät tällä raja-alueella tunteja putkeen.
Kohde ovat tšetšeenisotilaat.
TŠETŠENIA
1990-luvun lopulla tšetšeenejä pidettiin vainottuna kansana.
USA oli valmis antamaan pakolaisstatuksen sortoa pakeneville.
Tamerlan Tsarnajevin isä Anzor näki amerikkalaisen unelman elokuvissa -
ja päätti tavoitella sitä.
Hän toi Yhdysvaltoihin vaimonsa ja neljä lastaan.
Perhe muutti ahtaaseen asuntoon Bostonin alueella.
Tamerlan oli silloin teini-ikäinen.
Hän oli oppinut nyrkkeilemään Kirgisiassa ja oli lahjakas.
Isä toivoi pojastaan mestarinyrkkeilijää.
Tämä mies on lahjakas. Hän voittaa mestaruuden.
TAMERLANIN NYRKKEILYVALMENTAJA
Tapasin Tamerlanin ensi kertaa vuoden 2008 tienoilla.
Oma isä oli valmentanut häntä intohimoisesti.
Isä oli painostanut Tamerlania, joten hän yritti aina kaikkensa.
Hänen työmoraalinsa oli vaikuttava.
Hän on erittäin tehokas kehässä.
Hyvät naiset ja herrat, Tamerlan Tsarnajev!
Hänen rinnallaan vastustajat olivat lapsia.
Olympialaisia edeltävänä vuonna Tamerlan oli voittoputkessa.
Voittaja on Tamerlan Tsarnajev!
Anzor Tsarnajev kehuskeli ystävilleen:
"Poikani pääsee USA:n olympiajoukkueeseen."
Tamerlanista olisi ollut olympialaisiin ja jopa mitalisijoille.
- Oletko innoissasi? - Toki. Miksi en olisi?
Sitten meille selvisi, ettei hän pääsisi olympiakarsintoihin.
Korkea oikea pysyy.
Vasen koukku, kun hän laskee oikean kätensä.
Ongelma oli sääntömuutos.
Olympiajoukkueeseen otettiin vain kansalaisia.
Tamerlan ei ollut kansalainen.
Tamerlan ilmaisi käsityksensä tilanteesta näin:
"Muslimien ei haluta edustavan USA:ta. Se ei onnistu."
Sanoin, että hän voisi lähteä ammattilaisuralle.
Hänen mielestään tilanne oli toivoton. Muslimi ei voisi menestyä.
Hänen pettymyksensä oli käsinkosketeltavaa.
Hän ajautui syvemmälle uskonnon maailmaan.
Eräs vieraileva puhuja puhui Martin Luther Kingistä:
siitä, mitä King edusti ja millainen ihminen hän oli.
Tamerlan nousi seisomaan ja huusi:
"Miksi juhlistaisimme häntä? Hän ei ollut muslimi."
"Meidän pitäisi juhlistaa vain profeettaamme."
Tamerlan ilmaisi tyytymättömyytensä erittäin kiihkeästi.
Se oli jokseenkin järkyttävää kaikille -
ja hyvin epätavallista.
Tamerlan alkoi puhua sionistisista salaliittoteorioista yhä elävämmin.
Mielestäni Tamerlan käytti islamia -
oikeutuksena tyytymättömyydelleen elämänsä suuntaa kohtaan.
Hän itse ei ollut epäonnistunut,
koska koko yhteiskunta oli muslimeja vastaan.
Hän sanoi lännen polkevan muslimivaltioita ja vievän niiden öljyn.
Israel ja rikkaat juutalaiset olivat maailmanlaajuisen salaliiton takana.
Hän alkoi ilmaista uskontoaan julkisesti.
Hän käytti päähinettä ja kasvatti parran.
KAKSI VUOTTA ENNEN BOSTONIN ISKUA 11. SYYSKUUTA 2011
Tänään noin kello 14.30 -
poliisi saapui osoitteeseen Harding Avenue 12.
Kolme henkilöä on kuollut verisesti.
Tapauksen tutkinta on kesken.
Kaksi kolmesta uhrista asui Cambridgessä.
Kolmas oli 25-vuotias Brendan Mess, joka harrasti kamppailulajeja.
Brendan oli Tamerlanin paras ystävä.
He kävivät yhdessä salilla ja juhlimassakin.
Seuraavana päivänä Tamerlan tuli salille.
Sanoin: "Otan osaa Brendanin kuoleman johdosta."
Tamerlanin vastaus järkytti minua.
Hän sanoi: "Jos tekee pahoja asioita ja myy huumeita, noin siinä lopulta käy."
Sitten Tamerlan katosi ja palasi aivan erilaisena.
Tamerlan matkusti Dagestaniin kesällä 2012.
FBI sai tiedotteen Venäjän salaiselta palvelulta.
Tamerlan oli puhelimessa sanonut sanan "jihad".
Siksi hänet tutkittiin, mutta FBI:n mukaan hän ei ollut uhka.
Hän vapautui.
TUNTI 82 - 83 PERJANTAI
Emme tienneet, oliko Tamerlanilla tovereita, joilla oli lisää pommeja.
Tutkimme hänen taustansa, ystävänsä ja perheensä.
Hänellä oli pikkuveli nimeltä Džohar Tsarnajev.
Saimme veljen ajokorttivalokuvan ja vertasimme sitä kuviin iskupaikalta.
Hän oli selvästi toinen epäiltymme.
Mustalakkinen oli Tamerlan, valkolakkinen Džohar, Tamerlanin veli.
Džohar oli löydettävä ensi tilassa.
Aloimme etsiä toista epäiltyä.
Tutkimme Watertownia sektoreittain.
Joukkomme tutkivat taktisesti 20 korttelia joka suuntaan -
varastetun Mercedeksen löytöpaikasta.
Tutkimme talot ja korttelit yksitellen alueen keskeltä kohti ulkoreunoja.
Oliko hän yhä alueella, vai oliko hän päässyt palaamaan kotiin?
Olen osallistunut tuhansiin etsintöihin. Joskus kohde pakenee, joskus piiloutuu.
Toivoin veljen piiloutuneen.
Muutamassa tunnissa häntä ei kuitenkaan löydetty.
Joka minuutti kasvatti paon mahdollisuutta.
Se oli pelottava hetki.
Emme tienneet terroristiryhmän kokoa.
Valmistauduimme myös laajemman ryhmän hyökkäykseen.
Se oli suurin etsintäoperaatio USA:n poliisin historiassa.
- Siviilien tulee suojautua. - Koko kaupunki on ensi kertaa suljettuna.
Sadat poliisit etsivät kaduilta -
terroristia, joka on tullut tänne tappamaan ihmisiä.
Tekstitys: Anne Aho