VISSA ÖVERVAKNINGSBILDER I DETTA AVSNITT HAR ÅTERSKAPATS UTIFRÅN STUDIER.
TJUGO MINUTER EFTER BOMBATTENTATEN
AMERICAN MANHUNT: BOMBDÅDEN VID BOSTON MARATON
KAPITEL II DEN AMERIKANSKA DRÖMMEN
18 APRIL 2013
TIMMA 74
TIMMA 75 - TORSDAG
Jag heter Richard DesLauriers.
Jag är specialagent och ansvarar för FBI i Boston.
Vi ber allmänheten om hjälp att identifiera de misstänkta.
HUVUDANSVARIG SPECIALAGENT
Jag visste det inte då, men presskonferensen på Sheraton
kvällen den 18 april 2013 var början på de två viktigaste dygnen i min karriär.
Någon där ute är vän, granne, kollega eller släkt med de misstänkta.
Det var påfrestande.
FEDERAL ÅKLAGARE
Nu berättar vi för folk vilka som har identifierats.
Vi visar bilder. Vi vet inte vad som kommer att hända.
Det var riskabelt. Tvingar vi dem att göra något?
Nu kan vi inte överraska dem.
FBI kallar dem "misstänkt nummer 1" och "misstänkt nummer 2".
FBI har öppnat en tipslinje och en webbplats för fallet.
Webbplatsen fick 40 miljoner träffar.
De misstänkta anses vara extremt farliga.
Avslöjandet av de misstänkta gör utredningen alltmer akut.
Kommer folk att känna igen dem, tror ni?
Självklart.
De kommer definitivt att åka fast.
De gör sitt jobb. Det kommer att ta tid.
Richard DesLauriers kommer att ta dem.
Jag var glad att bilderna skulle publiceras.
Jag var övertygad att folk skulle säga:
"Det där är den och den, och han finns där."
Efteråt var det ingen som ringde.
Ingen alls.
- Jag kunde knappt tro det. - Jag sa till min fru:
"Någon kommer att ringa inatt. De kommer att identifieras."
Sen får jag ett oväntat samtal.
MIT-polisen, inspektör Sakov.
Hej. Vi hör höga smällar utanför vårt fönster.
Det låter inte exakt som pistolskott, men det är korta, skarpa smällar.
Det är en polis som tycks vara i närheten i en bil.
- Men vi vet inte vad som pågår. - Vi kollar upp det.
Herregud. Skynda er. Samtliga enheter, svara.
En polis är skadad. Samtliga enheter, en polis är skadad.
TIMMA 79 - TORSDAG
TIMMA 80
Presskonferensen tar slut.
PLATSEN FÖR ATTENTATET
Jag tar bussen tillbaka över Mass. Avenue-bron mot MIT.
På andra sidan tittar jag till höger...
GRANSKANDE REPORTER
...och ser blåljus överallt.
Polisbilar som åker i ilfart längs Memorial Drive.
Jag är bland de första på plats, och folk är väldigt arga.
En polis grät öppet.
Jag försökte fråga polisen vad som hade hänt.
- Har du något att berätta, sir? - Ingenting än.
Jag fick veta att en polis i Cambridge hade blivit dödad.
Cambridge ligger i ett annat domsrättsområde.
Men till oss sa man att det var ett rånförsök.
Att en universitetspolis blir skjuten i Bostonområdet är ovanligt.
När dödades en polis där senast?
Det händer bara inte på universitetsområdet.
Det är något som inte stämmer.
Det syntes tydligt att han hade kämpat emot.
De försökte ta hans vapen.
Det var uppenbarligen ett mord.
Hölstret gjorde det omöjligt för dem att ta det.
Ed Davis frågar: "Är det killarna i keps, tror du?"
Och jag svarar: "Det verkar så."
Folk såg oroliga och rädda ut.
Varje minut som går riskerar vi fler liv.
Om det var de, vad kommer de att göra härnäst?
Kvällen den 18 april satt jag och körde min nya bil
längs Charlesfloden på Cambridgesidan.
Jag visste att det hade hänt något, för det var en massa polisbilar.
Tjugo stycken.
Något allvarligt måste ha inträffat.
TEKNISK ENTREPRENÖR
Jag kom till Amerika från Kina 2009 för att läsa till en magisterexamen.
Jag ville lära mig mer om amerikansk kultur.
Och den amerikanska drömmen.
President Obama sa en gång:
"Om man är ärlig och jobbar hårt förtjänar man en ljus framtid."
Det är vad jag tycker. Om man jobbar hårt
och är ärlig mot sig själv får man ett bättre liv.
Jag var fascinerad av fina bilar.
Så jag köpte min första bil, en Mercedes.
Det kändes grymt att köra den.
Jag ville inte att någon kom för nära den eller körde den.
Det var som en bebis.
TIMMA 80 - TORSDAG
Jag körde min nya bil.
Jag minns att jag fick ett sms.
Jag stannade till på Brighton Avenue.
PLATSEN FÖR ATTENTATET
Jag fokuserade på mobilen i ett par minuter.
Sen ställde sig en bil bakom mig.
Det kändes lite konstigt.
Jag tänkte att det var någon som hade kört vilse.
Sen knackade han på passagerarrutan.
Så jag sänkte rutan lite, kanske så här mycket.
Då ville han att jag skulle sänka mer.
Det gick fort. Jag hann inte reagera.
Jag tänkte: "Vad tusan är det här?" Sen riktade han ett vapen mot mig.
Jag bara skakade och sa: "Jag gör vad du vill.
Döda mig bara inte."
Han sa att han kunde döda mig när han ville.
"Kör nu bara."
Bilen bakom följde efter hela vägen.
Jag insåg att vi körde mot Watertown.
I Watertown stannar vi vid ett hus.
Den äldre killen sätter mig på passagerarsidan.
Sen kliver de ur bilen.
Jag tänkte att jag borde fly, men så tog de nyckeln och låste.
Sen flyttade de några saker till min bil.
Ett par lådor, tror jag.
Sen sätter de sig i min bil igen.
Den äldre av dem kör.
Sin egen bil lämnade de där.
Jag visste inget om dem.
En av dem var mycket yngre och såg ut som en student.
De verkade vara amerikaner.
Den äldre frågade mig om jag visste vem han var.
Nej, svarade jag. Då sa han:
"Jag låg bakom maratonattentatet. Vi dödade just en polis i Cambridge."
Jäklar...
Hur är det möjligt?
Varför jag?
En MIT-polis blev beskjuten och träffades av flera kulor,
fördes till sjukhus och dog.
SAMORDNAD KRISRESPONS
Jag fick höra att de sköt på bilen sex gånger.
En kula gick in i polisens hjärna.
På ledningscentralen fick jag höra om mordet på Sean Collier på MIT,
vilket var tragiska nyheter.
När en polis blir dödad är det förödande.
Att mörda Sean...
POLISKOMMISSARIE
...medan han gjorde ett otacksamt jobb...
Det förtjänade han inte.
Jag kände en blandning av ilska och iver att få tag i dem.
De hade slagit oss och knäckt vårt försvar.
När fotona hade publicerats
hade de uppenbarligen avslöjats.
De kände nog inte att de hade något att förlora.
Tror du att Sean kanske skulle leva om ni inte hade gått ut med bilderna?
Rent krasst sett behövde de ett vapen.
Det hade de redan bestämt. Det kvittade vilken dag det var.
Jag ansåg då och anser fortfarande
att det bara fanns fördelar med att gå ut med bilderna omedelbart.
Med tanke på vad som hade hänt, visserligen med facit i hand,
men det är en legitim fråga: Var det rätt tillvägagångssätt?
Vi hade ett ansvar gentemot allmänheten.
Det här var en avvikelse.
Incidenten visar
att hur mycket man än försöker går det inte att förhindra allt.
Det tror jag var fallet här.
TIMMA 80 - TORSDAG
Under bilfärden talar de ett språk jag inte förstår.
Vi stannar vid en bank.
Den yngre killen kliver ur bilen.
De tar ut pengar med mitt bankkort.
När vi satt i bilen frågade jag: "Tänker ni döda mig ikväll?"
Då sa han: "Nej, det tänker vi inte. Vi ska bara släppa av dig
på någon avlägsen plats där ingen kan hitta dig."
Ska jag tro på de här mördarna?
Varför skulle de släppa mig?
De bryr sig inte om andras liv.
De kommer nog att döda mig vid vägkanten.
Min familj, mina föräldrar, mina vänner...
Jag fick ingen chans att ta farväl.
De frågade om min bil kunde köras till New York.
"Självklart", sa jag.
Sen insåg jag att de säkert ville dit och utföra ett bombdåd.
Jag visste att de nog inte tänkte stanna förrän i New York.
Jag sa att tanken var kvartsfull, så jag ville stanna och tanka.
De började leta efter en mack, men det var stängt överallt.
Kort senare stannade vi på en mack i Cambridge.
TIMMA 80 - TORSDAG
TIMMA 81 - FREDAG
Den yngre killen kliver ut.
Den äldre killen la sin pistol i sidofacket i dörren.
Om jag skulle fly var nog det här min sista chans.
Det var det viktigaste beslutet i mitt liv.
Sen säger jag till mig själv: "Fan, nu gör jag det bara."
Och så...
Som tur var lyckades jag få av mig bältet, låsa upp och öppna dörren.
Jag kände hur han försökte ta tag i mig med högerhanden.
Det kändes att det var jättenära.
Så här nära.
Jag springer över gatan
till en annan öppen mack.
Larmcentralen, ange nödsituationen.
Jag är på en Mobilmack. 816 Memorial Drive.
En kund kom just in, och han säger att någon vill skjuta honom.
- Nu vägrar han gå härifrån. - Får jag tala med honom?
Det är de misstänkta personerna från maratonattentatet.
- Hjälp mig. De har vapen. - Var är de någonstans?
De är på en Shellmack på Memorial Drive.
- Är de framför macken? - Ja.
Jag sprang precis därifrån. Kan ni komma hit?
De är på väg. Ta ett djupt andetag och stanna där du är.
- Okej. - Jag ska inte lägga på.
Okej.
Jag känner hur jag darrar på rösten.
Jag kan inte ens prata.
Det var de längsta två timmarna i mitt liv.
Det känns fortfarande hemsk när jag tänker på det.
Det var det svåraste beslutet jag någonsin tagit.
Livet går vidare, och jag försöker bara att inte...
...fokusera på det.
Jag är bara tacksam att jag fortfarande lever.
TIMMA 81 - FREDAG
Vi belamrade MIT med poliser och letade efter ledtrådar.
Plötsligt får vi ett samtal från macken på Memorial Drive.
En kille där sa att han hade blivit kidnappad
av attentatsmännen.
Jag berättade att min bil hade en spårsändare.
Han säger till polisen: "Gps-numret är 1234567."
- Polisen frågar: "Hur vet du det?" - Första bilen minns man allt om.
Så han kunde numret på gps-sändaren utantill.
Jag ville att de skulle åka fast så fort som möjligt.
Polisen delgav sina kollegor,
och nästan omedelbart spårade de bilen till Watertown.
Watertownkontrollen till samtliga bilar. Cambridge letar efter 137NZ1.
Det är en svart Mercedes från 2013.
Bilen togs från 816 Memorial Drive
i Cambridge under en bilkapning.
I bilen satt två män från Mellanöstern. En beskrivs som 170 cm lång.
Den andra beskrivs som ljushyad.
Jag jobbade 30 år som polis i Watertown.
WATERTOWNPOLISEN
Orten angränsar till Boston.
Vi är en väldigt liten ort på tio kvadratkilometer.
Men det är tätbefolkat.
Över 40 000 människor bor på tio kvadratkilometer.
Det finns en nära gemenskap. Mycket familjer och små barn.
Det är en väldigt trygg ort.
Jag hade inte ens varit nära att använda mitt vapen
innan den kvällen.
Skott avfyrade!
PTSD är en verklig företeelse. Det tar verkligen kål på en.
Det är som ett annat liv.
WATERTOWNPOLISEN
2013 var jag polisinspektör.
Det hade jag varit i 20 år.
Jag kom till polisstationen och hade polisradion på.
Och så hörde jag om mordet på MIT-polisen Sean Collier.
"Vad fruktansvärt", tänkte jag.
Så jag gick ut till min bil och tände en cigarill
och lyssnade på polisradion.
Cambridgepolisen har spårat mobilen som var med i bilkapningen.
Den är på Dexter Avenue. Det är en Mercedes från 2013.
En polis från Cambridge ringde vårt befäl direkt
och sa: "Bara så att du vet, vi har en stulen bil i Cambridge
som vi spårar, och just nu är den på 93 Dexter Avenue i Watertown."
Kan jag få registreringsnumret och en beskrivning av fordonet?
Svart Mercedes från 2013.
Det var Joe Reynolds patrullområde. Han säger: "Jag ska kolla upp det."
Nu åker bilen.
Det var en bilkapning. Eventuellt var de beväpnade.
Jag tänker, om de kommer dit
kommer det antingen att bli en biljakt eller en jakt till fots.
Vi vet bara att det är en väpnad bilkapning.
Jag tänker, det är ett par grabbar, och vi kommer att stoppa bilen.
De kommer att ge upp eller fly.
Om de fortsätter jakten till fots kan jag hålla utkik.
Så jag lämnade stationen och började köra dit.
Uppfattat. Vi tog just av till vänster på Laurel.
Joe kom dit,
och så passerade de varandra i cirka tre km/h.
De fick ögonkontakt.
De misstänkta körde två olika bilar.
Deras bil körde först. Bakom låg den svarta stadsjeepen.
Jag ligger bredvid den. Ska jag stoppa den?
Då säger jag: "Vänta tills jag kommer i kapp."
"Uppfattat", säger han.
Jag ligger precis bakom. Slå på blåljusen.
Reynolds följde efter. De körde inte fort.
Då stannade den svarta stadsjeepen.
När jag tog av till vänster på Laurel Street var det kaos.
KL. 00.34 - FREDAG
En misstänkt står och bara skjuter.
Jag lägger bilen i P-läge. Pang! Glas i hela ansiktet.
Skottlossning. Svara, samtliga bilar.
Skott har avfyrats mot fordonet från Cambridge.
Sågs senast vid Dexter Ave.
Skott avlossade i Watertown.
Jag tänkte direkt att jag måste hjälpa till.
Jag låg i 50 km/h och ökade farten till 130 km/h.
Skott avlossade!
Skott avlossade.
"Jag måste göra något."
Jag tänkte: "Jag hoppar in i bilen,
lägger den i körläge och skickar den mot dem."
På så sätt kan jag åtminstone se hur många som skjuter på oss
så att jag kan varna de andra.
Reynolds frågar: "Vem kör 468?"
Min bil var på väg mot dem. Han visste inte att ingen satt i.
Då såg jag dem bakom Mercan.
Jag såg honom kasta något.
När jag såg det i luften tänkte jag:
"Grabben kastar pinnar på oss."
När det landade så bara... Och jag...
Kraftig explosion!
Va? Vilken jävla vecka.
Först maratonattentatet. En MIT-polis blir mördad.
Vad mer kan gå fel?
När jag stod där på MIT blev det plötsligt uppståndelse.
Polisen lyssnar på polisradion.
Vi hör över radion hur de ropar "skott avfyrade".
Skott avfyrade!
Vi behöver personal på plats omedelbart.
- Watertown, Newtown har åtta på väg. - Åtta med hundpatruller.
Cambridge till Watertown, vi har tre enheter på väg.
Jag tänkte genast att alltihop måste vara relaterat.
Jag minns att jag direkt slog på blåljus och sirener och ilade mot Watertown.
Jag åkte mot Watertown.
Det var ett helt kavalleri av polisbilar på väg ditåt.
Så jag börjar följa strömmen dit.
Jag visste inte vad som pågick, men jag åkte efter.
Vad det än var verkade det ha med något mycket större att göra,
för de åker ifrån en mordplats.
Vi har trängt in honom. Han kastar bomber mot oss.
Under natten ringde avdelningschefen, och han sa:
"Polischefen, de kastar bomber och skjuter mot oss."
Och jag frågade: "Vilka då?" "Dem vi jagar," svarade han.
Det ringde, och jag svarade. Det var en av mina assistenter.
Han sa att de misstänkta var på flykt
och kastade bomber mot polisen i Watertown.
Direkt sa jag: "Helvete".
Var är det någonstans?
Vid Dexter och Laurel.
När man hör polisbilarna komma är det världens bästa känsla.
Då vet man att vi har mer ammunition och vapen mot de här killarna.
De håller på och skjuter framför mitt hus.
- Stick härifrån. - Akta! Se upp!
- Åt andra hållet! - Åt andra hållet!
Det här är på allvar.
Bomber briserar, poliser skjuter.
Det var en riktig krigszon.
Boende i området kom ut, och det skrämde mig.
Larmcentralen, ange nödsituationen.
Hej, jag är i Watertown.
- Jag hör skott avfyras... - Vi är medvetna om situationen.
Larmcentralen, ange nödsituationen.
- Det låter som någon skjuter... - Ange nödsituationen.
- Hej, jag hörde en kraftig smäll. - Vi är medvetna, tack.
Åtminstone en av de boende kom ut tre gånger.
Han frågade: "Behöver ni hjälp?"
Och jag sa bara: "Gå in igen!"
Om du inte har lite 40-kalibrig ammunition.
Jag stannade vid hörnet vid Laurel Street.
Jag tog på mig kevlarvästen.
När jag går runt hörnet
ser jag kommissarie Reynolds och inspektör MacLellan.
Han stod bakom ett träd och sköt, och han gav dem order.
Ge upp!
"Ge upp."
De försökte få dem att ge upp. De bara fortsatte att skjuta.
Då tänkte vi att de hade två vapen, på grund av mynningsflammorna.
Sen fick vi veta att de hade ett handeldvapen.
Den andra flamman vi såg
var när de tände rörbomberna.
Det var den andra mynningsflamman.
Sista bomben...
Jag såg honom kliva ur bilen och hålla något med två handtag.
Och jag såg hur han...
Herregud.
Man kände tryckvågen. Sen var det som en vit vägg.
Gråsvart rök, sen kände man hur splittret föll ner på en.
Det var en tryckkokarbomb.
En av klämmorna hade lossnat, så trycket byggdes inte upp ordentligt.
Så om han hade ställt ner den istället för kastat den hade vi...
Då hade vi alla blivit skadade.
Det var dödläge.
Så jag bestämde mig för att springa runt några hus
och ta dem från sidan.
Via en uppfart tog jag mig över ett staket,
genom trädgården, över ett staket till, och sen gick jag längs staketet.
Det var då jag såg dem. De hade tagit skydd där.
Jag var vapeninstruktör, så jag brukar träffa mitt mål.
Jag siktade och sköt.
Jag vet att jag träffade honom. Ingen reaktion, så jag prövar igen.
Jag träffar igen. Ingen reaktion.
Nio gånger sköt jag honom, både i bålen och fötterna.
Han vägrade ge sig.
Då såg han mig och sprang ut.
Med två meter mellan oss stod vi och sköt mot varandra.
Lyckligtvis missade varenda kula. Det var som i Pulp Fiction.
Dö, era jävlar!
Hans vapen hakade upp sig eller fick slut på ammunition.
Han kunde knappt tro att det inte gick att skjuta.
Han tittade på pistolen, tittade på mig.
Vi fick ögonkontakt.
Sen kastade han pistolen på min axel, och den föll ner.
Han vänder sig mot oss. Alla skjuter mot honom.
Och han börjar rusa mot oss.
Jag har inga kulor kvar, men det vet inte han.
Jag skriker: "Ner på marken! Jag dödar dig!" Han fortsätter...
Med död blick går han rakt mot mig.
Så jag sprang fram och tacklade honom.
Grabben kollapsar.
Han gör våldsamt motstånd och går på rent adrenalin.
Jag hade inga kulor kvar, men jag hade en pistol.
Jag sa: "Jag ska knocka honom."
Jag gjorde mitt bästa för att knocka grabben.
Han har en handklove på, och jag slår så hårt jag kan.
Jag försöker göra det lättare
och se till att vi inte dör.
Reynolds vänder blicken och säger:
"Någon har vänt stadsjeepen."
Den är på väg mot oss!
Jag tittade igen och såg strålkastarna.
"Släpp honom!" Och jag knuffar...
Jag släppte taget
och kände vinddraget från bilen i ansiktet.
Jag såg framhjulen rulla över den misstänkte.
Han studsade mellan underredet och vägen flera gånger
och släpades kanske sju meter.
Man hängde knappt med.
Bilen åkte säkert i 65 km/h, och det var bara så våldsamt.
En misstänkt har flytt i en stadsjeep och kört över sin partner.
Bilen bara spottade ut kroppen.
Fordonet krockade med en av våra polisbilar.
Man hörde motorn rusa när han försökte köra iväg.
Sen tog han sig loss och körde genom en korsning.
Det kom en skur av kulor från poliser som hade kommit dit.
Han körde genom korsningen och försvann.
Flytta på er.
Jag kommer dit.
Det är mörkt och kaotiskt.
Poliser skriker.
När jag kom dit var det poliser överallt.
Man hör en skottutväxling, bomber som kastas mot polisen.
Det var helt overkligt.
Plötsligt ser vi poliser som springer iväg längs vägen.
Vi följer efter.
Sen får vi veta att det är stadsjeepen de jagar.
KL. 00.45 - 19 APRIL 2013
Och snart ser vi stadsjeepen på gatan.
ÖVERGIVEN MERCEDES
Dörren är öppen. Ingen är där.
Jag tänkte: "Det här går inte.
Jag måste organisera och komma på en plan."
Det var frustrerande, men jag trodde att han skulle gripas inom kort.
Att den misstänkte kom undan med så många poliser på plats
var nog pinsamt för polisen.
En ambulans till hörnet vid Laurel och Dexter åt den misstänkte.
Skottskadad och överkörd.
Han var riktigt tilltygad.
Han var han söndersliten från armhålan till midjan, men han levde.
De skar av kläderna, la honom i ambulansen och började ge honom vård. Sen åkte de.
De körde honom till ett stort sjukhus i Boston.
TIMMA 81 - FREDAG
TIMMA 82 - FREDAG
När jag klev ur bilen sa en FBI-agent: "Där ligger en oexploderad bomb."
En av rörbomberna med stubin låg på marken.
Det var kulhål överallt. I stoppskyltarna,
i husfasaderna. Det låg handeldvapen på gatan.
Det jag reagerade på var tryckkokaren vid sidan av bilen.
Typiskt för attentatsmännen från Boston maraton.
Jag tänkte: "Herregud. Det är de."
En piketpolis frågade mig: "Vet du vilka det är?"
Och jag trodde att han frågade...
Jag sa: "De är inte från Watertown."
Andra kommer dit. De frågar: "Vet ni vilka de är?"
"Ett par bilkapare." "Nej, det är maratonbombarna."
"Lägg av."
"Det är maratonbombarna."
Och han säger: "Nej, det var en bilstöld."
Poliserna som sköt insåg inte vilka de var.
Så jag tänkte:
"Bomber, ammunitionen... Jag kanske borde ha förstått."
Men jag är ingen kriminalare. Jag är patrullpolis.
Jag är ingen polis.
Jag förstår att det finns många situationer som är farliga.
Men att polisen står och skjuter 210 skott...
Det sätter oskyldiga i fara.
Jag intervjuade en man vars barn nästan dödades.
Barnet sov, och en kula passerade några cm från barnets huvud.
Det faktum att inga civila skadades eller dödades i sina hem var ren tur.
Just nu söker vi en misstänkt som stämmer in på beskrivningen
på misstänkt nummer 2, individen med vit keps,
som var inblandad i bombdådet vid Boston maraton i måndags.
Så nummer 1 blev skjuten?
- Det stämmer. - Lever han?
- Är misstänkt nummer 1... - Vi har inte namnen än.
Lever han?
Det här är en pågående utredning.
Vi kan inte gå in på detaljer om de misstänkta eller deras namn.
Vi försöker informera de som bor här
att de bör stanna i sina hem och endast öppna för polisen.
Vi hade gripit en misstänkt.
Jag fick höra att han hade förts bort.
Han förklarades död på sjukhuset.
Så vi behövde identifiera honom och ta reda på vilka de var.
Vi skyndade till sjukhuset och tog hans fingeravtryck.
Vi vet att han är en av attentatsmännen och hoppas att han finns i databasen.
Om vi får veta vem han var
kan det leda oss till den andra misstänkta.
Vi kollade fingeravtrycken i flera federala databaser
för att identifiera personen.
Vi fick en träff.
Han hette Tamerlan Tsarnaev.
Tamerlan Tsarnaev.
Vi började kolla i databasen för att förstå vem han var.
Det var ett enormt informationsflöde.
Vi får veta att han var tjetjen och har bott i Cambridge i flera år.
Det var ett stort genombrott.
TIMMA 82 - FREDAG
Jag var på ledningscentralen, och in klev Rick DesLauriers.
Han var arg och uppenbarligen slutkörd.
Han sa: "Vi vet vem han är."
Jag blev chockad och frågade: "Hur vet ni det?"
Han sa: "Vi blev informerade av FSB,
ryska underrättelsetjänsten, att han är terrorist."
Det fanns uppgifter i Guardiansystemet.
Guardian är den lägsta utredningsnivån som FBI har för hot mot landets säkerhet
när de får obestyrkta uppgifter.
TAMERELAN HAR INGA PROBLEM MED RYSSARNA
Han förhörde dem, tittade på uppgifterna de gav oss.
Sen la vi ner ärendet.
Jag sa: "Ni hade uppgifterna. Varför sa ni inget till oss om dem?"
Inget i bedömningen tydde på att Tamerlan skulle utföra attentatet
vid Boston maraton 2013.
Jag var frustrerad och förvånad.
Polisen försöker alltid hitta
de som har begått brott eller misstänks för brott.
Inte jag. Jag försöker förstå bakgrunden.
2002 - FAMILJEN MIGRERADE
Man föds inte som en terrorist som dödar en åttaåring.
Vi behöver veta hur det händer.
Hur blev han sån?
Det är därför jag är här.
REPORTER FRÅN BOSTON GLOBE
Timma efter timma mullrar åskan av ryska vapen i detta gränsområde,
riktade mot tjetjenska militanter.
TJETJENIEN
I slutet av 1990-talet sågs tjetjener som förföljda,
och USA beviljade flyktingstatus till de som flydde förföljelse.
Anzor Tsarnaev, Tamerlans pappa, såg den amerikanska drömmen i filmer
och bestämde sig för att åka dit.
Han kommer till Amerika med sin fru och deras fyra barn.
De flyttar in i en trång lägenhet i Boston.
Då var Tamerlan tonåring.
Han hade tränat boxning i Kirgizistan, och han var begåvad.
Det såg hans far, som ville att han skulle bli mästare.
Kolla in den här talangen. Han kommer att vinna.
TAMLERLANS TRÄNARE
Jag träffade Tamerlan ungefär 2008.
Hans far hade tränat honom. En riktig eldsjäl.
Han drev honom till att bli bäst, så Tamerlan var väldigt slipad.
Jag blev imponerad av hans disciplin.
Han var effektiv i ringen.
Mina damer och herrar, Tamerlan Tsarnaev!
Han var helt överlägsen.
Året innan OS gick det otroligt bra, och han vann alla sina matcher.
Vinnaren är Tamerlan Tsarnaev!
Anzor Tsarnaev skröt för sina vänner:
"Min son ska vara med i USA:s OS-landslag."
Jag trodde inte bara att han kunde komma med.
Han hade god chans att vinna medalj.
- Är det spännande? - Ja. Varför inte?
Men senare fick vi veta
att han inte fick delta i uttagningen.
Högerhanden är där hela dagen.
Vänsterkroken när han sänker högerhanden...
De hade ändrat reglerna.
OS-boxare skulle vara amerikanska medborgare.
Det var inte Tamerlan.
Vad han sa till mig angående OS var:
"Jag är muslim. De vill inte att jag ska representera USA,
så det blir inget."
Jag sa: "Du kan bli proffs. Det är mycket vi kan göra."
"Nej, systemet är riggat. Jag är muslim. Det är kört."
Då börjar man märka hur desillusionerad han är.
Det drev honom mot religionen.
En gång hade vi en gästtalare. Ämnet var Martin Luther King,
vad han stod för, vad för slags person han var.
Tamerlan reste sig och skrek:
"Varför hylla Martin Luther King? Han är ju inte ens muslim.
Den vi ska följa och hylla är profeten."
Att någon uttrycker missnöje så våldsamt under en predikan
var riktigt upprörande för alla.
Och mycket ovanligt.
Tamerlans prat om sionistkonspirationer blev betydligt mer animerat.
Jag tror att Tamerlan använde islam som förevändning
för att rättfärdiga sitt missnöje med hur hans liv såg ut.
"Det är inte vi som misslyckas.
Det är samhället som diskriminerar mot oss muslimer."
Han sa att västvärlden trampade på muslimska länder, tog deras olja.
Israel och rika judar låg bakom det,
som en global konspiration.
Han började öppet associera sig med sin religion.
Han bar kufi och hade stort skägg.
TVÅ ÅR FÖRE ATTENTATET I BOSTON DEN 11 SEPTEMBER 2011
Runt 14.30 idag kom Walthampolisen till brottsplatsen på 12 Harding Avenue.
Vi har tre döda kroppar. En väldigt otäck brottsplats.
Det här är en föränderlig, pågående utredning.
Två av de tre offren bodde i Cambridge.
Det tredje offret var 25-årige Brendan Mess.
Han var en lokal kampsportare.
Brendan var Tamerlans bästa vän.
De tränade alltid ihop. De gick ut tillsammans.
Dagen därpå kom Tamerlan till gymmet.
Jag sa till honom: "Beklagar det som hände Brendan."
Hans reaktion störde mig verkligen.
Han sa: "Om man gör dumheter och säljer droger är det så det går."
Sen försvann Tamerlan plötsligt.
När han kom tillbaka var han förändrad.
Sommaren 2012 åker Tamerlan till Dagestan.
FBI får ett meddelande från ryska underrättelsetjänsten.
Under ett telefonsamtal har Tamerlan sagt "jihad".
Det ledde till Guardian-granskningen, men han ansågs inte utgöra något hot.
Så inget hände.
TIMMA 82 - FREDAG
TIMMA 83 - FREDAG
När han identifierades visste vi inte om det fanns fler bomber där ute.
Vi kollade upp hans bakgrund, vänner, familjemedlemmar
och såg att hans yngre bror hette Dzhokhar Tsarnaev.
Vi såg att hans körkortsfoto matchade bilderna från bombdådet.
Då visste vi att han var den andra attentatsmannen.
Killen i svart keps är Tamerlan. Dzhokhar är killen i vit keps.
Det är hans bror.
Vi behövde hitta Dzhokhar så fort som möjligt.
Och vi började söka efter den andra misstänkta.
Vi gjorde en genomsökning av Watertown.
De sprider sig taktiskt, 20 kvarter i varje riktning
från Mercedesen i bilkapningen.
Vi sökte från hus till hus, kvarter för kvarter, från mitten utåt.
Är han kvar i området? Är han hemma? Var är han?
Jag har gjort tusentals sökningar.
Ibland kommer de undan, och ibland sitter de och gömmer sig.
Jag hoppades på det senare.
Men vi sökte i tre timmar utan resultat.
Varje minut är en chans för honom att komma undan.
Det var ett läskigt skede.
Vi vet inte hur många de är.
Vi förutsåg potentialen att en större cell kunde attackera.
Det blev ett pådrag som saknar motstycke i amerikansk kriminalhistoria.
Vi ber folk att stanna inne.
Hela stan är nedstängd. Det har aldrig hänt förut.
Flera hundra poliser finkammar gatorna efter en man
de tror är en terrorist som är här för att döda folk.
Undertexter: Ralf Sjölander