Kako bismo uistinu shvatili što se dogodilo, moramo otići u prošlost.
SOVJETSKI SAVEZ
Godine 1944. sovjetski diktator Josif Staljin
zaključio je da cijela Čečenija pomaže nacističkoj Njemačkoj.
Zbog toga su ih stočnim vagonima
odvozili daleko u Središnju Aziju.
Golemo izgnanstvo cijelog naroda. Pola ih je umrlo putem.
Među preživjelima
bio je Tamerlanov i Džoharov djed, Zaindi Carnajev.
Kako bi skrbio za obitelj, Zaindi je kopao po otpadu željeza
i tražio nešto što bi mogao prodati.
Jednoga dana u auto je stavio nešto
što nije znao da je eksplozivno, a to je tada eksplodiralo i ubilo ga.
Njegov sin Anzor upoznao je Zubeidat i vjenčali su se.
Imali su četvero djece.
Najstariji je bio Tamerlan, najmlađi Džohar.
Dobili su status izbjeglica
i naselili se na području Bostona.
Htio je Američki san.
Ali, kad su stigli,
vidio je da taj san nije stvaran.
I nije se sve odvijalo prema planu.
AMERIČKE POTJERE:
BOMBE NA BOSTONSKOME MARATONU
TREĆE POGLAVLJE NE MOŽEŠ INTERVJUIRATI TRUPLO
To je bila najnevjerojatnija priča koju sam ikad čuo i vidio.
I doživio.
A odvijala se u stvarnom vremenu u tom trenu u Watertownu.
SAT 83. PETAK
SAT 84. PETAK
Jedan je sumnjivac bio mrtav, drugi je pobjegao.
Cijelu smo tu noć pretraživali hodnike, garaže.
Policija ništa nije govorila, ali ljudi iz susjedstva jesu.
Opisivali su tu pucnjavu.
Čuli smo bum, bum! Zvučalo je kao sačmarica.
Pa onda...
Bilo je ludo.
Bum, bum! Nismo znali što je to.
Iznenada se pojavilo stotinu policijskih automobila.
Išli smo prema tome, a ljudi su s prozora vikali:
„To je pucnjava. Ne idite tamo.”
Tad smo čuli da policija u Bostonu razgovara s taksistom
koji je nekog Čečena pokupio u Watertownu i odbacio ga
do željezničkog kolodvora u Bostonu.
Također su javili
da su našli bombu u ulici blizu tog kolodvora.
„Bože, pa što je sad to? Zar je to još netko osim Carnajeva?
Napadaju li željeznicu? Je li ondje netko s bombama?”
Trebali smo još informacija pa smo poslali još ljudi.
Zaustavljali smo vlakove koji su iz Bostona išli u New York
i Washington te detaljno pregledavali sve te vlakove.
Bili smo u zapovjedništvu. Šef prometne policije je bio s nama.
I guverner.
Shvatili smo da bi autobusi,
koji će početi voziti u 5.30 ili 6 h tog jutra,
mogli biti sredstvo bijega.
Razgovarali smo o tome što ćemo poduzeti.
Odlučili su zatvoriti grad.
6.33
Dobro jutro. U tijeku je velika potjera.
GUVERNER MASSACHUSETTSA
Obustavili smo sav javni prijevoz.
Molimo ljude da ne izlaze i da zaključavaju vrata.
Da ne otvaraju nikome
osim policajcu koji se propisno predstavi.
To vrijedi za Watertown, Cambridge, Waltham,
Newton, Belmont i u ovom trenutku cijeli Boston.
U Bostonu je milijun ljudi u kućama.
Sve je zatvoreno.
Ovo nema presedana.
Boston je postao grad duhova.
Nikog nije bilo na ulicama.
Svi su se toga držali.
Sve građane Bostona zamolili su
da ostanu u kući i ne otvaraju vrata
nikom tko ne dokaže da je policajac. Nevjerojatan razvoj događaja.
Policija je trebala slobodu na ulicama.
Ne samo u Bostonu i Watertownu. Skoro na cijelom istoku Massachusettsa.
Nikad nisam vidio takve ovlasti policije.
Poslali smo savezne agente i lokalne policajce u Watertown
kako bismo našli Džohara Carnajeva.
Dolazi veliki broj policajaca.
Vidim lokalne policajce.
I državne policajce. Svi su ovdje.
U Watertownu je na kraju bilo oko 2500 policajaca.
Neki su došli iz New Hampshirea i Rhode Islanda.
Čuli su što se događa i došli.
Policija i dalje steže obruč na području
na kojemu misle da se krije drugi sumnjivac.
Imali smo profesionalce koji shvaćaju zakon i građanska prava.
Znali su kako se to dobro radi.
Ali sve smo to morali raditi vrlo brzo.
SAT 85. PETAK
SAT 86. PETAK
U tijeku je potraga za nekim
tko je povezan s bombama na maratonu.
Građanima Watertowna savjetuje se da ne izlaze.
Te noći gledali smo vijesti.
Probudili smo se oko 5.30. Policajci su posvuda
i idu od kuće do kuće.
Provjeravamo je li ovdje sve u redu.
- Jest. - Dobro ste?
- Da. - Dobro.
Policija je pretpostavljala da mu je netko pomogao da pobjegne.
- Sve je zaključano? - Da.
- Imamo otvorenu garažu straga. - Provjerit ćemo to.
- Ali podrum je zaključan. - Dobro. Hvala.
Bože. Posvuda su.
Ne želim više ovo gledati.
Mnogi su se ljudi uzrujali
što je policija tako sve obilazila.
Kako vam je bilo zadnja 24 sata?
Grozno.
Kakav je to osjećaj?
Strah. To je užasno. Nervozan sam.
Jako se bojim.
Ima li još koga? Samo vas dvoje?
Imate li više stanova?
Dobro je što smo to učinili.
Mogao je biti bilo gdje, ali mislili smo da je u Watertownu.
Nismo znali kamo je otišao ni je li još tko umiješan.
Nismo znali ima li još eksploziva u gradu.
Ta istraga račvala se u dva smjera.
Jedan je bio potraga za sumnjivcem na tom području,
koja nas je jako okupirala.
Drugi dio bio je nastojanje da shvatimo tu braću.
Kako su to učinili.
I htjeli smo doznati je li u tome sudjelovao još tko.
SAT 87. PETAK
SAT 88. PETAK
Doznali smo da su živjeli u Cambridgeu u Massachusettsu.
Odmah smo zatražili nalog za premetačinu te kuće.
Ondje su vrlo brzo našli opremu za izradu bomba.
Ali Džohar nije bio ondje.
Tamerlan je imao ženu. Katherine Russell.
Naš producent vidio je kako izlaze iz zgrade s jednom ženom.
Upoznala je Tamerlana i postala muslimanka.
Razgovarali smo s njom.
Nije surađivala.
Kad nedužni ljudi vide nešto takvo,
strašno ih pogodi činjenica da je netko iz njihove obitelji umiješan
u nešto tako užasno.
To je bilo zanimljivo u tom razgovoru. Nije pokazala žaljenje ni suosjećanje.
Stekao sam dojam da je na Tamerlanovoj strani
te da, unatoč grozotama koje je počinio,
neće pomoći vladi SAD-a.
Nadao sam se da ćemo je imati na temelju čega optužiti
jer sam mislio da je upletena,
ali to se nije dogodilo.
Nije bilo dovoljno dokaza za podizanje optužnice protiv Katherine Russell.
Ako doznate ili posumnjate da će netko počiniti zločin,
nije protuzakonito da samo šutite,
da ništa ne kažete i ne pokušate to spriječiti.
SAT 87. PETAK
SAT 88. PETAK
Gotovo je nemoguće spriječiti curenje informacija u tako velikoj istrazi.
Tiho, molim!
Zato smo objavili njihova imena.
POLICIJA JE OBJAVILA FOTOGRAFIJU DŽOHARA CARNAJEVA
Mrtvi sumnjivac identificiran je kao Tamerlan Carnajev.
- Tamerlan. - Tamerlan.
Onaj kojeg još traže jest Džohar.
Džohar Carnajev.
Džohar.
Vozio sam se vrlo rano i na radiju čuo njihova imena.
Carnajev je čečensko prezime.
Roditelji su u Dagestanu. Ovo je njihova reakcija na sve ovo.
To je strašno,
MAJKA TAMERLANA I DŽOHARA
ali znam da moja djeca nemaju ništa s tim.
Znam to. Majka sam.
Bojim se za život svog sina.
OTAC TAMERLANA I DŽOHARA
Moraju ga uhititi. Privesti ga živa.
Živa.
To treba riješiti pravosudni sustav. Oni moraju odrediti tko je kriv.
Novinari su našli strica sumnjivca. On je nećaku poručio: „Predaj se.”
Ako si živ, predaj se i moli za oprost
sve žrtve.
Bio sam u šoku kad su spomenuli Džohara.
Džohar Carnajev još je na slobodi
i policija pretražuje cijeli Boston.
Džohar mi je bio susjed i pohađao je srednju školu u kojoj sam radio.
Bio je vrlo društven. Vrlo karizmatičan.
Imao je puno prijatelja. Bio je popularan.
Bio je u hrvačkoj momčadi.
Bio je šarmer.
Ljudi su me pitali: „Zašto ih nisi nazvao i rekao da ga možeš identificirati?”
Zato što nije bilo šanse da je on taj.
Zašto?
Ništa u njegovom ponašanju nije dali naslutiti da bi to učinio.
Ni politika ni religija. Ništa.
Ali to je postajalo sve jasnije i jasnije.
„Larry, to jer Džohar.
Poznaješ ga. On je bombaš.”
Kad sam doznao da je to Džohar,
nisam mogao vjerovati.
Imao sam kognitivnu disonancu.
Nitko mi ne bi mogao reći ništa
kako bi me uvjerio da su to bili oni.
Trebao sam nekog tko će mi reći kako ih je vidio da to rade
i morao sam vjerovati onome tko će mi to reći.
Džohara sam upoznao kad sam počeo igrati košarku.
Bio je popularan. Svi su ga poznavali.
Svakog petka išao sam u džamiju.
Uvijek je krcata.
Ondje sam vidio Džohara i zbunio se
jer sam pretpostavio da je on bijelac iz Bostona.
Sjeo sam kraj njega i pitao ga što on radi ondje.
Rekao je: „Cijeli sam život musliman.
Samo nisam mislio da je to važno.”
Rekao sam mu: „Pa možemo se družiti kao muslimani!”
Otad smo se svaki dan viđali.
Povezali smo se bolje nego prije.
Bio je skroman i dobar, dao bi mi pet dolara za ručak.
Sa svima se dobro slagao.
Nikad ga nisam vidio u svjetlu militantne ideologije.
Bilo je trenutaka
kad sam pokušao razgovarati o problemima pravde u društvu.
To ga nije zanimalo.
Nije pokazivao ni najmanje zanimanje za politiku.
Njegovi roditelji razveli su se i odvojeno se vratili u Dagestan.
Iznenada se srušila ta slika,
ono što su očekivali, a za sve to su krivili Ameriku.
Gubitak oca i majke odmah po upisivanju na fakultet
mora biti strašan udarac.
Džohar i njegov brat su se zbližili.
Jako je cijenio brata.
Gotovo da sam zavidio njihovom odnosu.
Odnos Tamerlana i Džohara na treningu
bio je vrlo sličan
Tamerlanovom odnosu s ocem.
Tamerlan je uvijek govorio Džoharu što da radi.
Gotovo kao njegov otac dok ga je trenirao.
Ali Džohara nije zanimao boks. On se htio hrvati.
Džohar je pohađao Dartmouth.
Rekao je da mu faks dobro ide, U svemu je uživao. Zarađivao je.
To nije bila istina.
Džohar je lagao o transferu,
lagao je za dobre ocjene jer mu je loše išlo.
Više nije primjer dobrog Amerikanca.
U Dartmouthu je dobro zarađivao dilanjem marihuane.
Znao sam da prodaje travu. Svi su je prodavali.
Prodavao je puno,
ali ne toliko da bi mu FBI došao na vrata.
Posljednji put vidjeli smo se mjesec dana prije tog napada.
Trebali smo se naći s prijateljima.
Te noći bila su dva tuluma.
A onda...
Nazvao ga je brat.
Čim je razgovor završio, okrenuo se prema nama i rekao:
„Moram ići.”
Pitali smo je li sve u redu? Rekao je: „Ma da. Nešto obiteljski.”
Tad sam ga
posljednji put vidio.
Nisam proživio ništa slično.
Kao učitelj povijesti posao mi je da to shvatim.
Ali nikad to nisam uspio posve shvatiti.
SAT 94. PETAK
SAT 95. PETAK
DOBRO DOŠLI U DARTMOUTH
Doznali smo da Džohar ima stan na sveučilištu Dartmouth.
Mjesna policija poslala je taktičku ekipu u tu zgradu.
Ekipa za spašavanje talaca
doletjela je helikopterima iz Virginije.
Stotine studenata jutros su napustile kampus
jer su im dojavili da nešto nije u redu.
Cimer mi je rekao:
„Trebali bismo otići s kampusa
jer je tip odavde.” Pitao sam: „Studirao je ovdje?”
Rekao je: „Ne, to je tip s kojim se povremeno družimo.”
U šoku sam.
Samo želim da odu odavde.
Bila nam je silna želja da ga ondje nađemo živa.
Jebeni specijalci su mi pred jebenom kućom.
Oklopno vozilo. Koji je ovo kurac?
Slušali smo to uživo preko radija.
Džohare Carnajeve! Odmah izađi!
Izađi podignutih ruku! Ne miči ruke!
Čuli ste kako ulaze
i govore ljudima da se sklone.
Sve smo to slušali.
Mislili smo da Džohar mora biti jedan od ljudi u toj sobi.
Koji je kurac?
Ali on nije bio ondje.
To nas je jako obeshrabrilo.
Ništa nisu našli.
Bila je to slijepa ulica i to ih je posve zbunilo.
Istraživali smo apsolutno sve,
ali ponestajalo nam je dobrih tragova.
SAT 97. PETAK
SAT 98. PETAK
Sužavali su potragu na sve manje područje.
Jedan zapovjednik rekao je:
„Još nekoliko blokova i završili smo.”
Mislili smo da mora biti negdje na ulici.
Stalno smo mislili da smo mu blizu.
Stalno su nam javljali za tragove koji nisu odveli nikamo.
Bili su to stalni usponi i padovi
i poslije svega toga bilo je: „Ništa?
Pobjegao je?”
Bilo je strašno.
Ljudi ne mogu zauvijek biti zatvoreni.
To loše utječe na posao, ljudi su sve uznemireniji,
a oni nisu znali gdje je on.
Tad je nazvao guverner.
Nazvao ga je predsjednik Obama.
Obama se zabrinuo zbog zatvaranja grada.
Predsjednik Obama rekao je:
„Ne možete zauvijek zatvoriti grad.”
Ljudi su tad bili na izmaku snaga
pa smo kanili objaviti prestanak zabrane izlaska,
ali molili smo ih da budu oprezni.
Da ne izlaze iz kuće ako ne moraju jer ga još tražimo.
18.03
Poslije svega što se danas dogodilo
ukidamo zabranu izlaska.
Javni prijevoz opet je u funkciji.
Ali molimo ljude da budu oprezni.
Ako izađete, znajte da je vrlo opasan čovjek još na slobodi.
Svi su pošli kući.
Vidio sam kako se policajci pakiraju.
Policajci koji su pretraživali ovo područje povlače se
poslije pomalo razočaravajuće presice.
Od te presice doznali smo samo da je on pobjegao.
Mlađi brat je na slobodi.
Naoružan je i opasan, ali mjesne vlasti rekle su:
„Odustajemo od zatvaranja grada
pa radite ono što morate.” Zatvaranje grada je završilo.
Bio je petak navečer.
Proteklih pet dana odspavao sam možda osam sati.
Bilo mi je drago što mogu stajati. Ne ponosim se time.
Zbilja se ne ponosim, ali tako je bilo.
Rick DesLauriers pogledao nas je
i vidio koliko smo svi iscrpljeni, nakon čega je rekao:
„Sad nemamo ništa opipljivo. Povucimo se.
Ostavimo samo nužnu ekipu.
Odspavajte nekoliko sati i vratimo se ovome odmoreni.”
Bio sam iscrpljen. Šefa odjela poslao sam kući jer su mu se oči sklapale.
Nekoliko specijalaca završilo je u bolnici od iscrpljenosti.
Bilo je jasno da trebamo odmor i da nas netko mora zamijeniti.
Sjeo sam u auto i pošao kući spavati.
Bio sam među posljednjima koji su ostali raditi u Watertownu
jer sam tražio nekog tko će me zamijeniti.
SAT 98. PETAK
SAT 99. PETAK
Hitna služba. Koja je vaša adresa i hitni slučaj?
Franklinova ulica 67, Watertown.
Trebate li policiju, vatrogasce ili Hitnu?
Imam brodicu u dvorištu.
U njoj ima krvi. U brodici je netko.
- Jeste li sigurni? - Sad sam pogledao.
18.42
Ostanite na vezi.
Dobro.
Policajac iz Watertowna dotrčao je i rekao:
„Javili su da je netko u brodici
iza Franklinove ulice 67.”
Mislio sam da se šali. Rekao je: „Dođite.”
Tiho smo ga pratili do prednjeg dijela Franklinove ulice 67.
Bez sirena. Tiho smo prišli.
Prvi smo stigli onamo. Nikome to nismo javili.
Došli smo na kolni prilaz. Ja i policajci izvukli smo pištolj.
Pogledao sam prekrivku.
Brodica je bila umotana u to.
Vidjeli smo ga kako kroz to pokušava progurati prst ili pištolj.
Znali smo da je netko u brodici, ali tko?
Da je bar on!
Tad sam pitao: „Da ga sami uhitimo?”
Nismo znali ima li samoubilački prsluk.
Vidjeli smo što je imao u onoj ulici.
Nismo znali koliko je ljudi u brodici
pa sam tad odlučio pozvati pojačanje.
Usporimo.
Mirno ga i sigurno izvucimo odatle.
Trebamo taktičku jedinicu u Franklinovoj ulici 67.
No problem je bio što su, kad smo to javili,
počeli dolaziti svi.
Sunnybank 468.
Imam poziv iz Franklinove ulice 67.
Straga je brodica. Prekrivka je krvava.
Na radiju sam čuo: „Šefe, našli su ga.
Morate se vratiti.”
A ja ću: „Dobro, nisam daleko.”
Okrenuo sam se i jurnuo natrag.
Dobili smo dojavu
da je sumnjivac u brodici u Watertownu.
Smiješno je, ali vozaču sam rekao:
„Gdje je voda u Watertownu? Gdje je brodica?”
Ako ste se tek uključili, imamo novost
u vezi s tom detaljnom potragom.
Ako je to Džohar Carnajev,
u toj se brodici krio 18 sati.
Od mjesta na kojem je ostavio auto do mjesta na kojem se skrio
samo je jedan blok kuća.
Kako im je promaknula ta brodica
i kako nisu vidjeli te krvave otiske?
Lokalna policija u Watertownu svima je rekla
da zaborave ono što su im rekli prije jedan sat te da ne izlaze.
Ovo je očito važan trenutak.
Vidio sam kako policajci pristižu sa svim strana.
Čuo sam sirene.
Viknuo sam: „Zaustavite policajce.
Spreman sam. Ne puštajte nikog.”
Ne trebamo previše pomoći.
Znao sam da bi izbio kaos.
Ne prilazite brodici.
Postavite ljude.
Cijeli svijet pet je dana čekao da ga ulovimo
pa možete zamisliti odaziv policije. Teško sam to mogao kontrolirati.
Svi dolaze.
Kad smo primirili situaciju, nastala je tišina.
A onda...
Pucaju?
- To je pucnjava. - To je pucnjava.
Čujete?
Svi su se bacili na tlo.
Nisam znao tko je prvi zapucao. Samo sam znao da moraju prestati
prije negoli ga ubijemo.
Billy je preko mikrofona urlao na sve.
„Ne pucajte.”
Ne pucajte!
Svi prestanite pucati!
Ne pucajte dok ne dođe taktička jedinica.
To su prijavili kao međusobnu pucnjavu. Ali sad znamo da su pucali u njega.
Više od stotinu metaka pogodilo je brodicu.
Stotinu dvadeset i šest metaka, ne brojeći one koji su promašili.
Meci su letjeli po cijelom susjedstvu.
A pucali su mnogi policajci koji nisu smjeli ni biti ondje.
Koji nisu imali odobrenje da sudjeluju u tome,
ali koji su ipak sami došli.
Neki policajci mislili su da je Džohar uperio pištolj u njih.
Mislim da je jedan policajac zapucao pa su svi zapucali.
To što se dogodilo u prvoj pucnjavi,
a onda i kod brodice, pokazalo je koliko trebamo
nadzor i kontrolu nad raznim resursima iz raznih policijskih odjela
kako bismo koordinirano reagirali. Tu smo lekciju tad naučili.
Ispaljeni su hici
i sumnjivac je pogođen. To javlja policija.
Sad ne znamo je li sumnjivac preminuo.
Htjeli smo ga živa.
Htjeli smo doznati odgovore.
Bio sam jako razočaran jer sam ga htio ispitati.
Truplo vam neće reći je li to veća urota ni tko ih je financirao.
Nismo znali je li mrtav.
Na policijskom helikopteru
imaju infracrveno svjetlo.
Imaju infracrvene kamere koje reagiraju na toplinu
i daju vam sliku.
Bio sam u zapovjedništvu. Bilo je dramatično.
Vidjeli smo toplinsku sliku Džohara kako leži u brodici.
Sve je to išlo uživo
pa smo sve mogli pratiti.
Bio sam prikovan za televizor.
Dugo smo gledali vijesti.
Klaustrofobija, napetost. Sve nam je to bilo vrlo teško.
Svijet je to gledao uživo.
Farah, znam da razgovaraš s izvorima.
Što sada doznaješ?
Stotine policajaca došlo je zbog tog muškarca
za kojeg misle da je sumnjivac. Stjeran je u kut.
Vide što radi.
Rekli su nam da čekamo
jer ovo, očito, može biti taj veliki trenutak.
SAT 99. PETAK
SAT 100. PETAK
Još nisam znao je li živ.
Državna policija javlja mi
da vide kretanje u brodici.
Da, vidimo kretanje.
Ključno je bilo što je pilot rekao:
„Vidimo kretanje u brodici.”
Krenite lijevo.
Taktička jedinica imala je oklopno vozilo.
Njime su se primakli brodici
i pomaknuli ceradu
kako bi sve bolje vidjeli,
ali i kako bi mu dali priliku
da ustane i preda se ako to želi.
Vođa Jedinice za spašavanje talaca prišao mi je i rekao:
„Ubacit ćemo dimnu granatu u brodicu. Može?” Rekao sam da može.
Nije upalilo.
Tad je rekao da će ubaciti šok-granatu. Ali da je to problem
jer u brodici ima puno benzina.
Rekao je: „Mogli bismo raznijeti kuću.
Trebat ćemo vatrogasno vozilo.”
Vatrogasci stižu Walnutom.
Policajci su nas sada izgurali.
Iza kontejnera smo.
Čuli smo osam eksplozija.
To su možda šok-granate koje je John King spomenuo.
Brodica nije eksplodirala, ali ni tada nije izašao.
Bilo je ovako.
Bili smo kao na iglama.
Pregovarali su s njim.
Sjeo je.
Stoji.
Rekli su mu da digne majicu.
Čini se da nije naoružan.
Je li to sad zbilja to?
Imamo ga.
SWAT je preuzeo kontrolu.
Uhitili smo sumnjivca.
Nevjerojatno.
„Uhitili smo ga” je divno zvučalo.
Ljudi su zapljeskali.
Bravo, gospodo.
Svi su oduševljeno vikali.
Bojao sam se da u toj brodici nije netko drugi.
Vječno ću pamtiti
kad je vođa Jedinice za spašavanje talaca prošao kraj mene.
Izgledao je zastrašujuće jer sam ja sitan. Pitao sam je li to on. Pokazao mi je ovo.
To je 100 % on.
Kao da sam ostao bez krvi.
Jedan od najljepših trenutaka moje karijere
bilo je uhićenje Džohara Carnajeva.
Dobili smo tvit bostonske policije. Tiskanim slovima piše:
„Ulovljen. Lov je završio. Uhitili smo sumnjivca.”
Morali smo još puno toga istražiti. Morali smo doznati tko je još upleten.
Ali ta nevjerojatna potjera koja je trajala četiri dana
napokon je završila.
Trebao nam je 101 sat da ih sredimo.
SAT 101. PETAK
Odvezli smo se odande i prolazili ulicama Watertowna.
Ljudi su nas pozdravljali, mahali nam.
Kao da smo oslobodili Pariz u 2. svj. ratu.
Ljudi su pljeskali. Kao da smo bili na paradi.
Gomila ljudi.
Osjećala sam se jako domoljubno.
Osjećala sam se kao dio ove zemlje i svega dobrog u njoj.
Bilo je vrlo dirljivo
gledati kako ti ljudi izlaze, mašu američkim zastavama i zahvaljuju policiji.
I dan danas zaplačem kad se sjetim.
Sjajno je što su ga uhitili
i što se možemo smiriti.
Olakšanje. Mirno ćemo spavati.
Pobjeda za mir. Pobjeda za ljubav i našu zemlju.
Pobjeda za sve nas, za Boston.
Boston! Nitko nam ništa ne može!
Studenti su izašli iz domova i hodali ulicama.
Kao da smo dobili rat.
Bog blagoslovio Ameriku
Moj dom, dragi dom
Danas Boston, Cambridge
i Watertown mogu odahnuti
jer znaju da dvojica počinitelja koja su izazvala toliko patnje
više nisu prijetnja našoj osobnoj sigurnosti ni našim zajednicama.
Pročitali smo naslov „Tijelo pronađeno na brodici.”
Mislili smo da je mrtav.
Hodali smo ulicom. Ljudi su vikali.
SAD!
Bili smo uznemireni.
Naš je prijatelj umro.
Došao je tip na motoru: „Ljudi, jeste li čuli?”
A mi smo totalno poludjeli na njega.
„Odjebi od nas! Pusti nas na miru!”
Tip je bio potpuno zbunjen.
Našli smo se s prijateljima
i tad smo doznali
da su ga uhitili, da nije mrtav.
20. TRAVNJA 2013.
Idući dan došao sam u stožer.
Načelnik Davis nas je pozvao
i rekao da idemo u park Fenway.
Žele nam odati počast.
Dobro, Bostone.
LJUBAV ZA WATERTOWN
Na dresu koji danas nosimo ne piše Red Sox. Piše Boston.
Želimo zahvaliti policiji
na sjajno obavljenom poslu.
Ovo je naš jebeni grad.
HVALA, POLICIJA
Nitko neće diktirati našu slobodu.
Ostanite snažni! Hvala!
Kad je Big Papi rekao „Naš j.... grad”, koliko god to vulgarno bilo,
to je bio trenutak oslobađanja napetosti za cijeli grad.
Snaga Bostona nije bila samo fraza, to je bilo stvarno.
Bilo je stvarno ako ste živjeli ondje.
Uhićenjem Džohara istraga je tek počela.
Morali smo doznati razlog, tko su oni, što rade,
tko su im suradnici. Morali smo doznati taj obrazac.
Odmah po uhićenju
Džohar je prevezen u bolnicu.
Čim je bio sposoban za ispitivanje,
poslali smo vrhunsku ekipu.
Trebali su ga ispitati. Nisu mu rekli koja prava ima
niti mu omogućili odvjetnika.
To je katkada tako, osobito u slučaju terorizma.
Domoljubni zakon omogućava ispitivanje pojedinaca
izvan uobičajenih okvira koji su građanima osigurani Ustavom,
osobito kad je riječ o terorizmu.
Džohar nije mogao govoriti zbog ozljeda.
Morao je zapisivati odgovore.
ODVJETNIK?
Ured pravobranitelja odlučuje
tko ima sva zakonska prava.
Čak i kad zatraži odvjetnika,
možete ga ispitivati sve dok je to opravdano.
Ali ne možete nekog vječno tako zadržavati i ispitivati.
Pretražili smo brodicu. Svaki dokaz bio nam je vrlo važan.
Našli smo džihadistički manifest
koji je Džohar napisao u brodici i koji je bio među prvih tragovima
da su ih nadahnule radikalne terorističke ideje
te da su ih nekako radikalizirali.
Morali smo znati je li im tko pomogao da izrade bombe.
Na njegovom računalu našli smo
materijal poput časopisa Inspire,
poznate terorističke publikacije.
Upute za izrade bombe od materijala iz mamine kuhinje.
Inspire je službeno glasilo Al-Quaede.
Ispitivali su ga dva-tri dana,
no nije im puno rekao
pa su mu na kraju rekli koja prava ima.
Istraživali smo mnoge pojedince koji su im bili prijatelji.
FBI je ispitivao svakog, ali znam da su se osobito okomili
na muslimane, mnogo jače nego na druge demografske skupine.
Ispitivali su me osam sati.
Imao sam 19 godina i bojao sam se.
Život mi je bio u pitanju. Svi smo to znali.
Kao da smo bili krivi i morali dokazati nedužnost.
Mislim da je vrijeme za profiliranje.
NAPAD RADIKALNIH ISLAMISTA
Jer profil jest
da muslimani s Bliskog istoka ubijaju
ili pokušavaju ubiti zadnjih 15 godina.
Mnogi su teroristi muslimani i bilo bi glupo da to ne istražimo
i ne pripremimo se za to.
Ostvarili su se moji najgori strahovi.
Tu grozotu ne samo da je počinio musliman,
nego je to netko koga poznajem i tko je dolazio u džamiju.
Iskreno, tad sam osjetio veliki očaj.
Poslije smo doznali da ga je cimer mlađeg brata prepoznao prema slici.
Rješavali su se dokaza.
Imali su eksplozivne dokaze
koje su bacili na odlagalište otpada.
Našli smo to i taj dokazni materijal upotrijebili smo kao temelj
optužbe za ometanje rada policije protiv te dvojice.
Kad su shvatili da su oni to učinili,
trebali su nas nazvati.
Da jesu, policajac Collier bio bi živ.
Unatoč tome što su neki njegovi prijatelji lagali FBI-u
stekli smo dojam da su sve to izvela samo njih dvojica.
Da su te bombe izradili u Tamerlanovoj kuhinji.
Nimalo ne vjerujem
da su bombe izradili samo gledajući internet.
Mislim da im je netko pomogao.
Vrlo je teško izraditi takve naprave
i tako ih učinkovito aktivirati detonatorima iz daljine.
Neki misle da je to bila velika urota,
da nam je nešto promaknulo, ali nije. To se često događa. Bili su sami.
To nije bio izvedeno amaterski. To su profesionalne eksplozivne naprave
i naši ljudi u Afganistanu složili su se s mojom procjenom.
Zaključili smo da su to sami učinili,
nadahnuti čitanjem časopisa Inspire Anwara al-Awlakija,
u kojem šire ideju općeg džihada.
Svaki put kad netko spomene džihad
u kontekstu ubijanja, srce mi puca.
Arapska riječ džihad znači napor, nastojanje.
Nastojanje za postizanje boljeg života. To je džihad.
Nastojanje da budemo bolji ljudi. To je džihad.
Nastojanje da budemo dobri vjernici. To je džihad.
Džihad nije
kad uzmete pušku u ruku ili izradite bombu za ubijanje nedužnih.
Nekoliko tjedana poslije uhićenja
FBI je razgovarao s Ibragimom Todaševom.
Bio je prijatelj Tamerlana Carnajeva.
Čečen i borac mješovitih borilačkih vještina.
Navodno je priznao ubojstvo trojice ljudi,
uključujući Brendana Messa 11. rujna 2011. godine.
Brendan Mess bio je najbolji prijatelj Tamerlana Carnajeva.
Poznavali su se s mečeva.
Za vrijeme tog priznanja u stanu Ibragima Todaševa
dogodilo se nešto vrlo čudno.
FBI i policajci kažu da ih je on iznenada napao.
Nastrijelili su ga nekoliko puta.
Mnogima je ta priča bila sumnjiva.
Ubili su ga. Ništa nije učinio.
Poznavao sam ga. Samo je htio da sve to završi.
Priča je postala kompleksnija i problematičnija, da tako kažem,
kad se doznalo da je Ibragim Todašev priznao
da je tu trojicu ubio zajedno s Tamerlanom Carnajevom.
Treba uzeti u obzir kronologiju.
Brendana Messa ubili su u njegovom stanu
nakon što je Tamerlan doznao da neće moći nastupiti na Olimpijskim igrama.
Nije bilo tragova provale. Znači, ubojicu su vjerojatno poznavali i otvorili mu.
Gotovo da su im odrubili glavu, kako su to opisali. Znači da je razlog bio osoban.
Židovski prijatelj proživljava Američki san.
Sve mu je otvoreno. Ne mora raditi. Bogat je.
A Tamerlanu se to događa i on nema sve te prilike.
Koliko sam shvatio, Tamerlan je bio upleten, bilo je droge.
Ne mogu to previše komentirati.
Ta istraga ubojstva u Walthamu još je otvorena.
To me mučilo i još me muči.
Puno je neodgovorenih pitanja u vezi sa svime ovime.
Nedugo poslije tog trostrukog ubojstva
Tamerlan Carnajev otišao je u Dagestan
i ušao u proces radikalizacije.
Mislimo da je to bio jedan od stupova radikalizacije.
Ono što mu se ondje dogodilo očito je jako utjecalo na njega.
Jer kad se vratio
znamo da je počeo planirati bombaški napad u Bostonu.
U ljeto 2012. Tamerlan je otišao u Dagestan
kako bi se približio povijesnim korijenima i religiji.
Kao novinar znam da se ondje krije priča.
Želite ljudima reći što se događa. Želite da ljudi to shvate.
Ne služite se stereotipovima.
Evo što se točno događa.
Dva sam mjeseca proveo u Čečeniji, Dagestanu i Kirgistanu.
Tražio sam ljude koji su ih poznavali i bili ondje kad i Tamerlan.
Družio se s mladim muslimanima koji su bili u tom pokretu.
Uniji pravednika.
Selam alejkum!
Vidite kako se braća iz Mahačkale
ponašaju prema bratu koji je došao iz Amerike.
To je on.
I prema Jamaatu iz Kizljara...
Ti ljudi odlaze na plažu, okupljaju se na roštilju,
idu u džamiju, puno razgovaraju.
No to što govore nije radikalnije
ni od čega što čujete drugdje.
Želimo ono što je odobreno i zabranjujemo ono što nije.
Morate biti na putu istine.
Ovo je zlostavljanje.
To nije militantna skupina.
Pokušao sam potvrditi ili zanijekati bilo kakav kontakt između Tamerlana
i ljudi koji regrutiraju za prave militante.
Odveli su me najdalje što su mogli i pokazali mi stazu.
Ondje sam našao te ljude.
Ne, oni nisu imali pojma.
Nismo otkrili taj trenutak kad on kaže:
„Hajdemo pobiti nedužne.”
To vjerojatno nije odlučio u Dagestanu.
Mislim da je ondje tražio smisao.
Obuzele su ga sumnje.
Nije ušao u olimpijsku momčad.
Za to krivi antimuslimanske osjećaje
pa zato želi shvatiti što je biti musliman
i što će sa svojim životom, ali nije išao tim militantima gore.
To se dogodilo kad se vratio u SAD.
Kad je vidio da se ništa nije promijenilo
i da mu sad nije bolje.
Što su se dublje vezali za islam, više su ga povezivali
s vlastitim neuspjehom i onim što se događa u inozemstvu,
gdje je u tom trenutku SAD bio umiješan u dva rata u muslimanskim državama.
Ako se vratimo Džoharovome manifestu,
on krivi politiku SAD-a prema muslimanima.
To sam i napisao.
To je mnoge uzrujalo jer se nekima činilo
da bi to što sam ih prikazao kao ljudska bića moglo objasniti
ili opravdati to što su učinili, da bismo trebali oprostiti.
Dobio sam e-poštu: „Nadam se da će tebe ili nekog koga voliš
ubiti islamski teroristi pa ćeš onda znati kako je to.”
Vrlo dobro znam kako je kad nekog koga voliš ubiju islamski teroristi.
Moj tata bio je u prvom avionu koji se zabio u Svjetski trgovinski centar.
I zbog toga
svakog 11. rujna moram gledati
kako se on iznova zabija u zgradu.
Koliko puta morate to vidjeti?
Koliko puta moraš gledati kako ti otac gine u eksploziji?
Nikako ne možemo to što su učinili opravdati
time što im je bilo teško.
Oni se nisu rodili kao bombaši. To su postali.
To je istina. To je ta priča.
4. OŽUJKA 2015.
DVIJE GODINE POSLIJE UHIĆENJA DŽOHARA CARNAJEVA
Pokrivao sam suđenje cijelo vrijeme.
Nije bilo sumnje da će ga proglasiti krivim.
Glavno je pitanje bilo hoće li dobiti smrtnu kaznu.
Alternativa je bila doživotni strogi zatvor.
Svjedočila sam i htjela sam svjedočiti i dati izjavu o utjecaju na žrtvu.
To sam htjela učiniti za Krystle.
Htjela sam biti taj glas.
Kad su Džohara doveli na sud,
mnogi su izvijestili da izgleda nadmeno i nezainteresirano.
Ja bih rekao da je to samo bilo lice nekog tko se pomirio sa sudbinom.
Kad sam ga pogledao, vidio sam vraga.
Stisnuo je oči i izgledao je kao vrag.
Crvene oči. Strašno.
Gledao bi ravno u vas. Zurio bi.
To je bilo vrlo teško.
Slušala sam preživjele,
što će im trebati kako bi mogli živjeti.
To ću najviše pamtiti s tog suđenja.
Obrana je pokušala prikazati
da je njegov stariji brat bio dominantan,
da je imao vrlo intenzivnu, potencijalno nasilnu osobnost
te da je on popustio pred bratom.
Da je to učinio zato što ga je brat prisilio.
Brat je mogao utjecati na njega.
Mislim da mu je katkad bilo teško da nešto odbije svom bratu.
Ali on je odabrao da taj ruksak stavi blizu te djece.
Brat nije bio ondje da mu kaže:
„Moraš ga staviti kraj te djece.”
Kad razneseš mladu obitelj poput Richardovih i ozlijediš Lingzi Lu
i Campbellicu i Seana, za to nema opravdanja.
Za to krivi brata i radikalizaciju.
Za mene je posve jasno
da je znao što radi i da je sve to učinio svojevoljno,
ali ne po tome što sam vidjela kako je postavio bombu
i onda se udaljio kako sam ne bi stradao.
Nego po tome što je isti taj dan
snimljen kako kupuje u Whole Foodsu
kao da se ništa nije dogodilo.
A nakon što su ubili Seana Colliera i oteli Dannyja Menga,
snimljen je kako potpuno smireno kupuje grickalice na benzinskoj crpki.
Potpuno miran.
Na suđenju su se dogodile dvije stvari
zbog kojih su ljudi očekivali smrtnu kaznu.
Jedna je bila slika koju su ljudi Carmen Ortiz svima poslali,
na kojoj Džohar Carnajev navodno pokazuje srednji prst kameri u ćeliji,
što su protumačili kao srednji prst građanima Bostona.
I tužioci su to tako predstavili.
A druga je bila što sudac nije dopustio dokazni materijal
u vezi s ubojstvom Tamerlanova prijatelja u Walthamu.
Obrana je mislila da bi povezivanjem Tamerlana s time
pokazala da je bio nemilosrdan,
da netko tko prijatelju prereže grlo može učiniti bilo što
te da je Džohar bio pod njegovim utjecajem.
Sudac je to odbio i to je bio težak udarac za obranu.
SMRTNA KAZNA JE UBOJSTVO
Kevin i ja od početka smo se složili da će,
ako ga osude na smrt ili doživotni zatvor,
pravda biti zadovoljena.
Na kraju su Džohara Carnajeva osudili na smrt.
Kad su pročitali presudu,
on nije pokazao nikakvu emociju i to je bio kraj suđenja.
Presicu za to
održali su vani, iza sudnice,
i žrtve i njihove obitelji mogle su govoriti na njoj.
Želim osobno zahvaliti svima koji su također preživjeli
i što su sad došli zbog nas.
Moja dva sina ostala su bez noge
i ne znam hoću li sad naći mir, ali mogu vam reći
da mi je pao težak teret s ramena.
To nije bilo samo zbog njihova mira, nego zbog mira cijeloga grada.
Tu nema pravde.
Vidjeli smo četiri tragične smrti.
Neki su izgubili udove.
Izgubili su osjećaj nedužnosti u životu.
Zato to nikad neće imati kraj.
Poznajem obitelj Richard, poznavao sam i Campbellove.
Zauvijek moraju živjeti s tom tragedijom.
TRAŽIMO INFORMACIJE SUMNJIVAC 2
Ljudi koji su bili ondje nikad neće naći svoj mir.
Vječno će to pamtiti.
Nikad neće moći ne biti ondje.
Osoblje Hitne.
Ranjeni i obogaljeni.
Ljudi koji su izgubili voljene.
Svi će oni to pamtiti do kraja života.
To ne možete tek tako zaboraviti.
To nam je još u srcu.
Nikad mi nije bilo gore u životu.
Više nisam znao tko sam. Izgubio sam kontakt sa starim sobom.
Osjećao sam se iznevjereno i izdano.
Svake godine Karen se sjeti svega toga
i to je vrlo teško.
Ne želim da ikad zaborave Krystle.
Izgubila sam prijateljicu, što je strašno. I to će uvijek biti strašno.
Prošlo je deset godina. Kad sad gledate te snimke,
vidite sve te civile, ljude koji su radili na maratonu i policajce
bolničare i vatrogasce koji su činili sve što su mogli.
To dobro pokazuje hrabrost
i solidarnost građana Bostona
sa svojim susjedima,
kao i spremnost da se suprotstave napadačima.
Ne mogu vjerovati da je prošlo već deset godina.
Cijenim što sam još živ.
Moj je život mogao završiti te noći.
Danny Meng jedan je od važnih junaka istrage napada u Bostonu.
Njegova je hrabrost dovela do neutralizacije Tamerlana Carnajeva
i zarobljavanja Džohara Carnajeva.
Obavio sam mnogo intervjua o ovome, ali ne zbog slave.
Ne radi se o tome tko je bio junak.
Radi se o tome da se Boston udružio, da su svi bili zajedno
i da podupiru obitelji čiji se život zauvijek promijenio.
Voljela bih vidjeti
da maraton u Bostonu opet bude veliki događaj za grad,
da više ne bude u sjeni tih strašnih događaja.
Jer maraton je vrlo pozitivan.
Prvi val trkača maratona u Bostonu za Dan domoljuba
upravo je krenuo.
MARATHON SPORTS SLAVI BOSTON 2022.
MARTIN RICHARD, LINGZI LU, KRYSTLE CAMPBELL I SEAN COLLIER
POGINULI SU U EKSPLOZIJAMA I ZA VRIJEME POTJERE.
OZLIJEĐENO JE VIŠE OD 260 LJUDI.
KAREN I KEVIN VJENČALI SU SE GODINU DANA POSLIJE NAPADA.
ED DAVIS, RICK DESLAURIERS I JOHN FOLEY OTIŠLI SU U MIROVINU MJESEC DANA POSLIJE.
BILLY EVANS POSTAO JE NAČELNIK ŠEST MJESECI POSLIJE.
NAKON ŽALBE I PONIŠTENJA,
DŽOHAROVU SMRTNU KAZNU POTVRDIO JE VRHOVNI SUD 2022. G.
TRENUTAČNO JE U ZATVORU MAKSIMALNOG NADZORA
I ČEKA SMAKNUĆE.
Prijevod titlova: Ivan Zorić