For at forstå, hvad der skete,
må vi gå tilbage.
SOVJETUNIONEN
I 1944 besluttede den sovjetiske diktator Joseph Stalin,
at hele den tjetjenske nation stod bag Nazityskland.
Som resultat blev de sat i kreaturvogne,
og sendt til en fjerntliggende region i Centralasien.
Det var masseforvisning af et helt folk. Halvdelen af dem døde på vejen.
Blandt de overlevende var Tamerlan og Dzhokhars bedstefar, Zaindy Tsarnaev.
Zaindy klarede sig og forsørgede sin familie,
ved at finde dele på en skrotplads, han kunne videresælge.
En dag læssede han bilen uden at vide,
at han havde fundet levende ammunition, der sprængte i luften og dræbte ham.
Hans søn Anzor møder en kvinde ved navn Zubeidat, og de bliver gift.
De får fire børn.
Den ældste er Tamerlan. Den yngste er Dzhokhar.
De fik flygtningestatus, og tog til Boston-området i USA.
Han søgte den amerikanske drøm.
Men så ankommer de,
og den drøm var ikke ægte.
Og tingene går ikke efter planen.
KAPITEL III MAN KAN IKKE INTERVIEWE ET LIG
Det var den mest utrolige historie, jeg havde hørt, set eller oplevet.
Og det skete i realtid i det øjeblik i Watertown.
83 TIMER FREDAG
84 TIMER FREDAG
En af de mistænkte var død. Den anden var sluppet væk.
Vi var derude hele natten og ledte i opgange, garager.
Politiet udtaler sig ikke, men folk i nabolaget gør,
og de beskriver et skuddrama.
Vi hørte bragene! Lidt som et gevær.
Og så bap, bap! Boom!
Frem og tilbage, voldsomt.
Bom! Og jeg var... Vi vidste ikke, hvad det var,
og så ser vi pludselig 100 politibiler.
Vi gik stadig derhen, og beboerne i vinduerne skreg,
"Hey. De skyder. Gå ikke den vej."
Vi får besked om, at Boston Politi er i kontakt med en taxachauffør,
som hentede en tjetjensk statsborger i Watertown,
og satte ham af på togstationen i Boston.
Det rapporteres også,
at der er fundet en rørbombe på gaden ved togstationen.
"Åh gud. Hvad har vi her? Er der andre end bare Tsarnaev? "
"Er vores jernbanesystem under angreb? Er der nogen med bomber?"
Vi har brug for oplysninger, så vi sender flere folk derhen.
Vi stoppede Amtrak-tog på skinnerne på vej fra Boston
til New York og Washington, og undersøgte de tog.
Vi var på kommandoposten.
Vi havde chefen for transportpolitiet.
Vi havde guvernøren.
Vi indså, at busserne,
der skulle begynde at køre kl. 5:30 eller 6:00 om morgenen,
kunne være en flugtvej.
Og vi samler os for at finde ud af, hvad vi skal gøre.
Det blev besluttet at lukke byen ned.
KL. 6:33
Godmorgen. Der er en enorm mennskejagt undervejs.
DEVAL PATRICK GUVERNØR I MASSACHUSETTS
Vi har suspenderet al offentlig transport.
Vi beder folk om at blive hjemme, indendørs og med dørene låst,
og ikke åbne døren for nogen,
der ikke er identificeret som politi.
Og det gælder her i Watertown, også Cambridge, Waltham,
Newton, Belmont og på dette tidspunkt hele Boston.
En million mennesker er i lockdown i Boston lige nu.
Som I hørte, alt er lukket.
Det her er hidtil uset.
Byen blev til en spøgelsesby.
Der var ingen på gaden.
Alle overholdt det.
Hele Boston. Beboerne bedes om,
"Bliv i jeres hjem, åbn ikke døren
uden at bekræfte, det er politiet."
En bemærkelsesværdig vending.
Politiet måtte have fri adgang til gaden.
Ikke kun i Boston og Watertown.
Det var næsten hele østlige Massachusetts.
Det var brug af politiet, som jeg aldrig havde set.
Vi sendte ressourcer fra alle myndigheder til Watertown,
for at finde Dzhokhar Tsarnaev.
Vi har masser af betjente, der ankommer her.
Jeg ser kommunalt politi.
Jeg ser statspoliti. Alle hænder på dæk.
Til sidst var der omkring 2500 politibetjente i Watertown.
Mange fra så langt væk som New Hampshire og Rhode Island.
De hørte nyhederne, hoppede i deres biler og kom ned.
Politiet strammer stadig deres greb om området,
hvor de tror, mistænkte nummer to opholder sig.
Vi havde fagfolk, der forstod loven, borgerrettigheder,
og ordentlige procedurer, og det var dem, vi fulgte.
Men det skete meget hurtigt.
85 TIMER FREDAG
86 TIMER FREDAG
Der foregår en jagt på en mistænkt
i forbindelse med mandagens bombning.
Beboere i Watertown rådes til at holde sig indendørs.
Vi havde fulgt nyhederne om aftenen.
Og omkring kl. 5:30 vågnede vi, da politiet kom
og gik fra hus til hus.
Jeg ville bare se, om alt er ok i huset.
- Alt i orden. - Alt godt?
- Ja. - Okay.
Politiet arbejdede ud fra antagelsen, at nogen kunne have undsluppet.
- Er kælderen ok? Er alt låst? - Ja.
- Vi har en åben garage bagved. - Den tjekker vi lige.
- Okay. Men loftet er låst. Tak. - Okay. Godt. Tak.
Åh gud. Se, de er overalt.
Jeg vil aldrig vækkes sådan igen.
Mange var kede af det, da politiet gik
fra baghave til baghave, gyde til gyde.
Hvordan har de sidste 24 timer været?
Skræmmende.
Hvordan føles det?
Forfærdeligt. Det føles... Det er forfærdeligt. Det gør mig nervøs.
Jeg er skrækslagen. Jeg er bange.
Er der andre derinde? Kun jer to?
Er det én bolig eller lejligheder?
Nedlukningen var det rigtige at gøre.
Han kunne være hvor som helst, men vi følte, han var i Watertown.
Det var ikke klart, hvor han var. Var der andre involveret?
Er der flere bomber i byen? Vi vidste det ikke.
Denne efterforskning var helt sikkert todelt.
Den ene var den hårde eftersøgning af den mistænkte i området,
som tog meget opmærksomhed.
Den anden del var at forstå de to brødre.
Hvordan de gjorde det,
og vigtigere, for at finde ud af, om andre var involveret.
87 TIMER FREDAG
88 TIMER FREDAG
Vi fandt ud af, at brødrene boede i Cambridge, Massachusetts.
Så vi fik med det samme en ransagningskendelse til den bolig.
Ransagningsholdene fandt hurtigt bombeudstyr.
Men Dzhokhar var der ikke.
Vi hørte, at Tamerlan havde en kone, Katherine Russell.
Vores producent så politiet komme ud af hans bygning med en kvinde.
Hun havde mødt Tamerlan og blev praktiserende muslim.
Hun blev afhørt.
Hun ville ikke samarbejde.
Uskyldige, der ser sådan noget,
er normalt knust over, at deres slægtning har været
involveret i noget så afskyeligt.
Det er det, der er slående ved afhøringen.
Der var ingen anger eller sympati.
Mit indtryk var, at hun var på linje med Tamerlan,
og på trods af de forfærdelige ting, han gjorde,
ville hun ikke hjælpe regeringen.
Jeg håbede, at der ville være nok information til at sigte hende,
fordi jeg mente, hun måske var involveret, men det skete ikke.
Der var ikke nok beviser,
til at anklage Katherine Russell.
Hvis man finder ud af eller mistænker, at nogen vil begå en forbrydelse,
er det ikke ulovligt bare at holde mund,
og ikke sige eller gøre noget for at stoppe det.
87 TIMER FREDAG
88 TIMER FREDAG
Det er næsten umuligt at kontrollere lækager
i undersøgelser af denne størrelse.
Stille, tak!
Så vi besluttede at frigive navnene.
BOSTONS POLITI - OPDATERET FOTO AF DZHOKHAR TSARNAEV FRIGIVET.
Den mistænkte er identificeret som Tamerlan Tsarnaev.
- Tamerlan. - Tamerlan.
Ham, der stadig eftersøges, er Dzhokhar.
Dzhokhar Tsarnaev.
Dzhokhar.
Jeg kører meget tidligt ind. Jeg hører deres navne i radioen.
Når man hører navnet Tsarnaev, er det et tjetjensk navn.
Begge forældre er tilbage i Dagestan, og Elizabeth Palmer har deres reaktion.
Det er forfærdeligt, hvad der er sket
men jeg ved, at mine børn ikke har noget med det at gøre.
Jeg ved det. Jeg er deres mor.
Jeg er bange for min søns liv.
De bør anholde ham. Bring ham levende ind.
Levende.
Og retssystemet bør undersøge alt. Hvem har ret, og hvem er skyldig?
Journalister fandt den mistænktes onkel. Hans besked til sin nevø: "Overgiv dig."
Hvis du er i live, kan du melde dig og bede om tilgivelse
fra ofrene.
Da jeg først hørte Dzhokhars navn, var jeg i chok.
Dzhokhar Tsarnaev, han er stadig på fri fod,
og politiet gennemsøger hele Boston.
Dzhokhar var min nabo, og elev på skolen hvor jeg underviste.
Han var meget social. Han var karismatisk.
Han havde mange venner. Han var meget populær.
Han var på wrestlingholdet.
Han var en charmør.
Folk har sagt til mig, "Hvorfor ringede du ikke,
og sagde, du kunne identificere ham?"
Fordi det her kan ikke være ham, så...
Hvorfor?
Fordi der ikke er noget ved ham, der peger i den retning.
Politik, religion. Intet.
Det begyndte at blive tydeligere og tydeligere, at...
"Larry, det er Dzhokhar."
"Du kender Dzhokhar. Han er bombemanden."
Da jeg fandt ud af, at det var Dzhokhar,
kunne jeg ikke forstå det.
Og jeg havde kognitiv dissonans.
Der var intet, nogen kunne fortælle mig,
der kunne overbevise mig om, at de gjorde det.
Jeg havde brug for, at nogen fortalte mig, at de så dem gøre det,
og jeg må stole på personens perspektiv.
Jeg mødte Dzhokhar, da jeg begyndte til basketball.
Han var helt sikkert populær. Alle kendte ham.
Jeg husker, at jeg kom i moskeen hver fredag,
og det var et pakket lokale.
Og jeg ser Dzhokhar, og det forvirrer mig,
fordi jeg antog, Dzhokhar var en hvid dreng fra Boston.
Jeg sætter mig ved siden af ham, sådan, "Hvad laver du her?"
Og så siger han, "Jeg har været muslim hele mit liv."
"Jeg syntes bare ikke, det var vigtigt..."
Jeg var sådan, "Vi kunne hænge ud. Gøre muslimske ting!"
Vi begyndte at hænge ud hver eneste dag.
Jeg kunne bedre forholde mig til ham end før.
Han var ydmyg, han var venlig, han gav mig penge til frokost.
Han var gode venner med alle.
Jeg så ham aldrig som ideologisk. Jeg så ham aldrig som militant. Aldrig.
Og sandheden er,
at når jeg prøvede at tale med ham om social retfærdighed,
var han ikke interesseret i den slags samtaler.
Han gav ingen indikation om, at han var politisk.
Hans forældre blev skilt, og flyttede tilbage til Dagestan.
Pludselig rives der en flænge gennem alt, deres liv skulle være,
og de bebrejder Amerika for det.
At miste din mor og din far lige efter du er begyndt på college,
må være ødelæggende.
Dzhokhar og hans bror blev meget tættere.
Han beundrede sin bror meget,
til det punkt, hvor jeg næsten misundte deres forhold.
Tamerlan og Dzhokhars forhold i gymnastiksalen,
var meget som forholdet mellem Tamerlan og hans far.
Tamerlan fortalte Dzhokhar, hvad han skulle gøre.
Det var næsten, som da hans far trænede ham.
Men boksning var ikke for Dzhokhar. Han ville bryde.
Dzhokhar endte på Dartmouth.
Han sagde, det gik godt i skolen.
Han nød det. Han tjente penge.
Det var ikke sandt.
Dzhokhar løj om, at han skulle overflyttes,
og at hans karakterer var gode, selvom han var ved at dumpe.
Han er ikke den søde nabodreng mere. Han har en narkooperation,
som han har kørt dernede i Dartmouth, hvor han handler med marihuana.
Jeg vidste, han solgte hash, men alle mine venner solgte.
Helt sikkert kilovis,
men ikke i et omfang, hvor FBI er ved at banke på.
Sidste gang vi mødtes, var en måned før bombningen.
Vi skulle ud og møde nogle venner.
Der var to fester den aften.
Og så...
Ja, hans bror ringer,
og da han havde lagt på, vendte han sig til os og sagde,
"Jeg må af sted."
Vi var sådan, "Alt godt? Er du ok? "
Han sagde, "Ja, bare familie."
Det var...
...sidste gang, jeg så ham.
Det her er sindssygt påvirkende.
Som historielærer er mit job at prøve at finde meningen her.
Det er noget, jeg aldrig har kunnet samle i mit sind.
94 TIMER FREDAG
95 TIMER FREDAG
VELKOMMEN TIL UMASS DARTMOUTH
Vi hørte, at Dzhokhar har en lejlighed på universitetet.
Politiet sender et taktisk hold til lejligheden.
VELKOMMEN, NYE SPILLERE
Jeg havde et andet redningshold,
der blev fløjet op i Blackhawks fra Virginia.
Følelserne løb højt, da hundredvis af studerende evakuerede campus i morges,
efter de fik en SMS-besked om, at der var noget galt.
Min bofælle kom ind, og var sådan,
"Vi skal forresten forlade campus
fordi fyren går her." Jeg var sådan, "Gik han her før?"
Han sagde, "Nej, det er ham, vi hænger ud med nogle gange."
Jeg er stadig i chok.
Ja, jeg vil bare have dem ud herfra.
Vores største håb var at finde ham i live dernede.
Der er et fucking SWAT-team lige udenfor min skide dør.
En pansret bil. Hvad fanden?
Vi hører det live i radioen.
Dzhokhar Tsarnaev! Kom ud af huset nu!
Kom ud med hænderne oppe og hold dem i ro!
Man kunne høre dem gå ind
og tale med folk og bede dem komme ned.
Man lytter, og venter på besked.
Vi tænkte, "Dzhokhar må være en af dem derinde."
"Han skal bare være en af dem derinde."
Hvad fanden?
I sidste ende er han der ikke.
Det var en meget nedslående oplevelse for os.
De fandt ikke noget.
De kom til en blindgyde, og blev forbløffet over det.
Vi følger op på alle spor,
men forstå, vi er ved at løbe tør for gode spor.
97 TIMER FREDAG
98 TIMER FREDAG
De indsnævrer eftersøgningen til et mindre og mindre område.
En af mine indsatsledere siger,
"Vi har et par blokke mere, før vi er færdige."
Vi følte, at han måtte være her, i de her gader.
Og vi følte altid, det var tæt på.
Og hele dagen kalder holdene ind, og det er lige ved og næsten.
Det var en rutsjebane af bjerge og dale,
for så at sige, "Nej? Intet? "
"Han slap væk?"
Det var forfærdeligt.
Nedlukningen kan ikke blive ved for evigt.
Det spiser dyrebar kommerciel tid, det foruroliger borgerne,
og de ved ikke, hvor han er på det tidspunkt.
Og så ringede guvernøren.
Præsident Obama havde ringet.
Og Obama var bekymret for nedlukningen.
Præsident Obama sagde, "I kan ikke holde byen lukket for evigt."
Folk var ved at brænde sammen,
så vi ville annoncere, at vi løftede nedlukningen,
men vær meget forsigtige.
Forlad ikke huset unødvendigt. Vi leder stadig efter ham.
KL. 18:03
Set i lyset af dagens udvikling, ophæver vi nedlukningen.
Undergrunden og offentlig transport åbnes med øjeblikkelig virkning.
Vi beder offentligheden være på vagt.
Hvis du færdes ude, er der stadig en meget farlig person på fri fod.
Alle begyndte at tage hjem.
Jeg kunne se politiet begynde at pakke sammen.
Politiet, der har kæmmet området, bliver faktisk trukket ud
efter den lidt skuffende pressekonference.
Og beskeden fra konferencen er, at han slap væk.
Den yngre bror er på fri fod.
Han er bevæbnet og meget farlig. Men de lokale myndigheder siger,
"Ved du hvad, vi ophæver nedlukningen.
Gå tilbage til hverdagen." Nedlukningen er reelt set forbi.
Det var fredag aften.
Jeg har nok sovet otte timer de sidste fem dage.
Jeg var glad for at være i live. Og det er jeg ikke stolt af.
Jeg er ikke stolt af det, men sådan var det bare.
Rick DesLauriers kiggede rundt i lokalet,
og så bare udmattede folk, og sagde,
"Vi har intet holdbart på nuværende tidspunkt. Lad os lukke den."
"Vi sætter skeletbemanding ind."
"Få et par timers søvn og lad os komme friskere tilbage."
Jeg var udmattet.
Jeg sendte stationschefen hjem, fordi han ikke kunne holde øjnene åbne.
Vi havde mistet nogle fyre,
der skulle på hospitalet, fordi de var så udmattede.
Og det var tydeligt,
at vi måtte holde en pause og sætte nogle andre på sagen.
Jeg begyndte at køre hjem for at få lidt søvn.
Jeg var en af de sidste, der stadig var på arbejde i Watertown,
fordi jeg prøvede at finde en, der kunne overtage for mig.
98 TIMER FREDAG
99 TIMER FREDAG
112, dette opkald optages. Hvad er adressen på din nødsituation?
Franklin Street 67, Watertown.
Okay, har du brug for politi, brand eller ambulance?
Jeg har en båd i min have.
Der er blod overalt. Der er en person i båden.
Er du sikker?
Jeg kiggede bare i båden.
KL. 18:42
- Okay, bliv på linjen. - Okay.
En Watertown-betjent kom løbende hen til mig, og sagde,
"Vi hører, at der er nogen i en båd bag Franklin Street 67."
Jeg sagde, "Det er løgn." Og han siger, "Følg mig."
Og vi fulgte ham stille ned til Franklin Street 67.
Ingen sirener, intet. En rolig tilgang.
Vi var de første på stedet. Det var slet ikke blevet kaldt ud endnu.
Vi gik ned ad indkørslen, mig selv og betjentene, med vores våben trukket.
Jeg husker, at kigge på forseglingen.
Du ved, hvordan en båd pakkes til vinter?
Vi kunne se ham prøve at stikke en finger eller en pistol igennem.
Vi vidste, vi havde nogen i båden, men hvem?
Lad det være vores fyr.
På det tidspunkt tænker jeg, "Prøver vi at få ham ud? "
Vi vidste ikke, om han havde en selvmordsvest på.
Vi har set ammunitionen, han havde på gaden.
Vi vidste ikke, hvor mange der var i båden,
så på det tidspunkt besluttede jeg at tilkalde en taktisk enhed.
Lad os sætte farten ned,
og lad os få ham roligt og sikkert ud.
Kan vi få en taktisk enhed herop? Franklin Street 67.
Men problemet var, da beskeden gik ud,
begyndte alle at komme.
468 Sunnybank.
Jeg har et opkald fra Franklin Street 67.
Der er en båd i baghaven. Der er blod på hele dækkenet.
Jeg hører i radioen, "Chef, de fandt ham!"
"Du må komme tilbage."
Jeg sagde, "Ok, jeg er lige nede ad gaden."
Jeg vender bilen og farer tilbage.
Det blev meldt ud, at der var en mistænkt i en båd i Watertown.
Det er næsten sjovt, men jeg spurgte chaufføren,
"Hvor er vandet i Watertown? Hvor har man en båd?"
Hvis du lige har tændt programmet,
er der sket en stor udvikling i den ekstremt omfattende eftersøgning.
Hvis denne person er Dzhokhar Tsarnaev,
gemte fyren sig tilsyneladende i båden i 18 timer.
Fra det sted hvor han efterlod bilen, til der hvor han gemte sig,
var der én gade.
Hvordan de overså en båd, der stod i en baghave,
uden at se blodaftrykkene, ved jeg ikke.
Det lokale politi i Watertown-området har bedt alle
om at glemme det, de sagde for en time siden.
Det er tydeligvis et vigtigt øjeblik.
Pludselig kom der politi fra overalt.
Jeg kunne høre sirenerne.
Og jeg råbte og sagde, "Stop politiet fra at komme."
"Jeg er klar. Nej, lad ikke alle komme ind."
Vi vil ikke have for meget hjælp, ok?
Jeg vidste, det ville skabe kaos.
Kontrolcenter til biler, nærm jer ikke båden.
Omring området.
Når stort set hele verden venter fem dage på at fange ham,
kan du forestille dig politiets reaktion, og det var svært at kontrollere.
De kommer alle sammen.
Da der kom ro på situationen, var det stille og roligt.
Og så, lige pludselig...
Skyder de?
- Det er skud. - Det er skud.
Hører du det?
Alle smider sig på jorden.
Jeg vidste ikke, hvem skød først.
Jeg skal bare stoppe skuddene,
før de dræbte personen i båden.
Billy er på mikrofonen og råber til alle.
"Indstil skydningen."
Alle, indstil skydningen!
Alle enheder indstil skydningen!
Hold inde til det taktiske mandskab er på plads. Okay?
Det blev rapporteret som et skuddrama.
Vi ved selvfølgelig nu, at det var et angreb.
Jeg tror, over 100 skud ramte båden.
126 kugler,
og det er uden at tælle dem, der ikke ramte.
De fløj rundt overalt i nabolaget.
Meget af det her kom fra betjente, der ikke havde tilladelse til at være der.
Som ikke engang havde tilladelse til at være en del af gruppen,
men havde sat sig selv ind på stedet.
Da betjentene ankom til Franklin Street 67,
troede nogen, de så Dzhokhar med en pistol.
Jeg tror, at én betjent skød, og så skød alle bagefter.
Der var ting, der skete ved første skuddrama,
og bagefter på båden, der påpeger behovet
for styring af forskellige aktiver fra forskellige politiafdelinger,
så der kommer et koordineret svar. Det var noget, vi lærte.
Skud blev affyret, det ved vi tydeligvis nu,
og den mistænkte er ramt. Det er beskeden fra politiet.
Om den mistænkte er død, ved vi ikke.
Vi ville have ham i live,
der er en proces for at stille dem til ansvar og få svar.
Jeg var meget skuffet,
fordi jeg virkelig gerne ville forhøre ham.
Man kan ikke lære, om der er en konspiration,
der finansierer operationen, ved at afhøre et lig.
Vi vidste ikke, om han var død.
Politihelikopteren har et fremadrettet infrarødt kamera.
Det er infrarøde kameraer, der opfanger varme, en signatur,
og giver et billede.
Jeg var på kommandoposten. Det var dramatisk.
Man kunne se det termiske billede af Dzhokhar inde i båden.
Der var også et live feed,
hvor vi andre kunne følge det.
Jeg var limet til fjernsynet.
Vi så nyhederne så længe.
Den klaustrofobi, spændingen, det var meget at håndtere.
Hele verden så det live.
Farah, du er her. Du arbejder med dine kilder.
Fortæl vores seere, hvad du hører.
Hundredvis af politifolk har fundet frem til en mand,
de tror er den mistænkte. De har ham omringet.
De kan se ham.
Vi får at vide, vi skal være klar,
for det her kan være det store øjeblik.
99 TIMER FREDAG
100 TIMER FREDAG
Jeg vidste stadig ikke, om han var i live.
Tango 9'er 3B. Politiets helikopter fortæller,
at der helt sikkert er bevægelse i båden.
Ok, der er uden tvivl bevægelse i båden.
Det vigtigste var, at helikopterpiloten sagde,
"Vi har bevægelse i båden."
Holdet kommer op på venstre side.
Det taktiske hold havde en BearCat-panservogn på stedet.
Den blev brugt til at nærme sig båden
og trække presenningen tilbage,
hvilket gav operatørerne bedre udsyn,
men det gav også ham en mulighed
for at rejse sig og give op, hvis han ville.
FBI's ansvarlige for gidseltagninger kom hen til mig og sagde,
"Vi smider en røggranat op i båden."
"Er du okay med det?"
Og jeg sagde, "Ja."
Det virkede ikke. Så sagde han,
- "Vi smider en lysgranat op i båden." - "Ja."
Han siger, "Problemet er,
der er 45 liter benzin i den båd."
Han sagde, "Vi kan sprænge huset og alting i luften."
"Vi skal bruge en brandbil."
Brandbil kører ned af Walnut.
Vi bliver nu presset tilbage af politiet med magt,
og ledes tilbage bag en container.
Erin, der har været otte eksplosioner.
Det kan være de lysgranater, som John King talte om.
Båden eksploderede ikke, og det fik ham ikke ud af båden.
Det var sådan her.
Man sad på kanten af sædet og så på.
De forhandlede med ham.
De fik ham op at sidde.
Han står op.
De beder ham løfte trøjen.
Han er ikke bevæbnet.
Sker det virkelig?
Han er i varetægt.
SWAT-styrken tog kommandoen.
Mistænkte er i varetægt.
Utroligt.
"I varetægt." Det var det bedste, jeg havde hørt.
Man kunne høre folk klappe.
Godt gået, de herrer.
Alle i radioen udbryder, "Ja!". Alle råber, "Ja!"
Jeg var bange for, at det var den forkerte i båden.
Jeg glemmer aldrig,
lederen af indsatsstyrken kom hen, og jeg så op på ham...
Han er ret skræmmende, for en tynd fyr som mig...
Jeg siger, "Er det ham?" Og han gjorde sådan her.
"100%. Det er vores fyr." Sådan.
Blodet fossede ud af hele mit system.
Et af de mest tilfredsstillende øjeblikke i min karriere var,
at se Dzhokhar Tsarnaev anholdt.
Godaften. Politiet i Boston har netop tweetet,
og det står med stort,
"FANGET! Jagten er slut. Mistænkte i varetægt."
Der er måske flere ting i gang. Vi må undersøge det.
Vi skal vide, hvem der er involveret,
men den mandejagt vi har været igennem i fire dage,
er slut nu. Vi har ham.
Det tog 101 timer at få ram på de her fyre.
101 TIMER FREDAG
Vi kørte ud af det afskærmede område ned af gaderne i Watertown,
og folk skreg og vinkede.
Det føles som Paris' befrielse i Anden Verdenskrig.
Folk klappede og heppede. Det var som en parade.
Der var så mange folk...
...der stod på gaden. Jeg følte mig så patriotisk.
Jeg følte mig som en del af dette land og det, der gør det godt.
Det var en meget følelsesladet oplevelse for mig
at se folk strømme ud af bygningerne,
mens de viftede flag og takkede politiet.
Det var bare... Jeg får tårer i øjnene den dag i dag.
Jeg synes, det er en god afslutning, at han ender i varetægt,
og alt er roligt lige nu.
Sikke en lettelse. Vi sover godt i nat.
Det er en sejr for fred. Det er en sejr for kærlighed, for landet.
Det er en sejr for os alle, for Boston.
Boston, baby! Boston stolt. Intet kan rive os ned.
Eleverne kommer ud af sovesalene. De marcherer på gaden.
Det var næsten, som om vi vandt en krig.
Gud velsigne Amerika.
Mit hjem, søde hjem.
I dag kan byerne Boston, Cambridge,
og Watertown ånde lettet op,
vel vidende, at to gerningsmænd, der forårsagede så meget smerte,
ikke længere er til fare for vores sikkerhed
og vores lokalsamfund.
På det tidspunkt læste vi overskriften, der lød, "Lig fundet på båd."
Så vi troede, han var død.
Så vi går ned ad gaden. Folk skriger.
USA!
Vi er fortvivlede.
Vores ven er lige død.
Så siger en fyr på en cykel, "Hey, har I hørt det?"
Og vi flipper fuldstændig ud på ham.
"Kom for helvede væk fra..." Sådan, "Lad os være i fred, din..."
Og hans ansigt var ren og skær forvirring.
Vi mødtes med et par venner,
og så fandt vi ud af, at han var...
...anholdt i stedet for at være dræbt.
BOSTON STÆRK
20. APRIL 2013
Jeg kom ind på hovedkvarteret den følgende morgen,
og kommissær Davis kaldte os ned,
og sagde, "Kom nu, vi går op til Fenway Park."
De vil lave en lille hyldest deroppe.
Okay, Boston.
BOSTON STÆRK KÆRLIG HILSEN WATERTOWN!
På den trøje, vi har på i dag, står der ikke Red Sox. Der står Boston.
Vi vil takke hele politiet
for deres gode arbejde i den sidste uge.
Det er vores fucking by.
TAK TIL LOVENS HÅNDHÆVERE BOSTON STÆRK
Og ingen vil diktere vores frihed.
Vær stærk. Tak.
Da Big Papi sagde, "F-ordet vores by", hvor vulgært det udtryk end er,
var det forløsning for hele byen i det øjeblik.
"Boston Stærk" tingen var ikke en gimmick, det var ægte.
Hvis du boede her, var det meget ægte.
Selvom vi havde Dzhokhar, var efterforskningen kun lige begyndt.
Vi skulle finde ud af hvorfor, hvem de var, hvad de lavede,
hvem deres medsammensvorne var. Vi må etablere et mønster.
Kort efter Dzhokhars anholdelse,
blev han tilset af medicinsk personale.
Han blev afhørt, så snart han kunne,
af FBI's special-afhøringsgruppe.
De ville afhøre ham uden at give ham hans rettigheder,
eller en advokat med det samme.
Det sker, især i terrorsager.
En del af Patriot Act loven tillader, at afhøringsholdet kan afhøre folk,
uden for de forfatningsmæssige rettigheder, en borger har,
især når det handler om en igangværende terrorhændelse.
Dzhokhar kan ikke tale på grund af sine skader,
så han måtte skrive svar ned, som jeg husker det.
ADVOKAT?
Det er statsanklagerens beslutning,
hvornår han skal høre hans rettigheder.
Selv når individer beder om en advokat,
kan afhøringen fortsætte, så længe det er berettiget.
Men man har kun så meget tid,
man kan tilbageholde nogen uden at anholde dem.
Vi gennemsøgte båden.
Alle beviser på det tidspunkt var afgørende for os.
Det, vi fandt derinde, var et jihad-manifest,
som Dzhokhar havde skrevet i båden. Det var et af de første tegn på,
at disse individer var inspireret af radikale terrorideologier,
og var blevet radikaliseret på et tidspunkt.
Vi måtte vide, om der var medsammensvorne, der hjalp med at bygge bomberne.
Blandt beviserne på hans computer
var der ting som udgaver af Inspire Magazine,
som var en kendt terrorudgivelse.
En vejledning i, hvordan man laver en bombe i din mors køkken.
Inspire Magazine er al-Qaedas officielle blad.
Han blev afhørt i to eller tre dage,
men det gav ikke meget information,
og så fik han læst sine rettigheder.
Men vi kiggede også på mange af deres venner.
FBI kom efter alle, men jeg ved, at de specifikt gik hårdere efter
mine muslimske venner, end de gjorde mod nogen andre.
Jeg blev afhørt i otte timer.
Jeg var 19, og jeg var rædselsslagen.
Mit liv var på spil. Jeg vidste det. De vidste det.
Det føltes, som om vi var skyldige og måtte bevise vores uskyld.
Er det ikke rette tid at profilere?
RADIKALE ISLAMISKE ANGREB
Fordi profilen har været
mellemøstlige muslimer, der har sprængt folk i luften,
eller har forsøgt på det, i de sidste 15 år.
Mange terrorister er muslimer, og det ville være dumt ikke at se
på det fænomen og gøre sig klar til det.
Min værste frygt blev til virkelighed.
Det var ikke kun en muslim, der begik den frygtelige handling,
men også en, jeg kender, og en, der var kommet i moskeen.
Det var et øjeblik, hvor jeg ærligt talt var dybt fortvivlet.
Senere fandt vi ud af, at den yngste brors bofælle
havde genkendt hans billede i nyhederne.
De arbejdede på at bortskaffe beviser.
De havde eksplosive beviser,
som de havde bortskaffet på en losseplads.
Vi indhentede de beviser, og det blev brugt som grundlag
for at sigte to individer for at hindre politiets arbejde.
Når de vidste, de gjorde det, og de så deres billeder derude,
burde de være stået frem.
Så havde betjent Collier stadig været i live.
På trods af, at nogle af hans venner havde løjet for FBI,
fik vi det indtryk, at det kun var dem, der var involveret.
At de lavede bomberne lokalt og satte dem sammen i Tamerlans køkken.
Jeg tror ikke et sekund på,
at bomberne blev lavet ved at kigge på internettet.
Jeg tror, de fik hjælp. Jeg ved ikke af hvem,
men det er ikke nemt at lave den slags bomber
og få begge til at gå fejlfrit af, så tæt på hinanden, med fjernbetjening.
Nogle tror, der er en sammensværgelse, at noget blev overset.
Men det var der ikke. Det sker ofte.
Nogle arbejder alene.
Det er ikke amatørtime. Det var professionelle bomber,
og det var vejsidebombe-holdet i Afghanistan enig med mig i.
Vi fastslog, at bombemændene var enkeltstående ekstremister,
som var blevet inspireret af at læse Anwar al-Awlakis Inspire Magazine,
der søgte at starte global jihad.
Når jeg hører nogen tale om jihad,
i sammenhæng med at dræbe nogen, græmmes jeg.
Det arabiske ord for jihad, betyder at kæmpe.
Du kæmper for at få et godt liv. Det er jihad.
Du kæmper for at være en ærlig person. Det er jihad.
Du kæmper for at være en god, religiøs person. Det er jihad.
Jihad er ikke...
...at bruge en pistol eller lave en bombe og dræbe uskyldige.
Et par uger efter bombningen
afhørte politiet og FBI en fyr ved navn Ibragim Todashev.
Han var venner med Tamerlan Tsarnaev,
og er også tjetjensk og MMA-kæmper.
Han tilstod at have dræbt tre mænd,
inklusive Brendan Mess, den 11. september, 2011.
Brendan Mess var bedste venner med Tamerlan Tsarnaev.
De kendte hinanden fra kampsport.
Under denne tilståelse i Todashevs lejlighed,
sker der noget meget underligt.
FBI og politiet siger, at han kastede sig over dem.
De skød Ibragim Todashev flere gange.
Mange mistænkte den historie.
Jeg tror, de skød ham. Han gjorde intet.
Jeg kender ham. Han ville bare have alt overstået.
Historien blev mere kompliceret og problematisk, om man vil,
da det kom frem, at Ibragim Todashev tilstod
at have dræbt disse tre mænd sammen med Tamerlan Tsarnaev.
Jeg tror, det er vigtigt at anerkende,
at Brendan Mess blev myrdet i sin lejlighed,
efter Tamerlan fandt ud af, at han ikke kunne
deltage i de olympiske lege.
Der var ingen tegn på indbrud, så dem, der gjorde det,
må have kendt dem. De lukkede dem ind.
Den måde, de blev dræbt på, næsten halshugget,
sådan blev det beskrevet, det var personligt.
En jødisk ven, der lever den amerikanske drøm.
Han har muligheder. Han behøver ikke arbejde. Han er rig.
Og de her ting sker for Tamerlan, og han har ikke de samme muligheder.
Min forståelse var, at Tamerlan var involveret.
Der var stoffer involveret,
men det kan jeg ikke sige for meget om.
Mordefterforskningen i Waltham er stadig åben.
Det generede mig. Det gør det stadig.
Der er mange ubesvarede spørgsmål om det hele.
Efter det tredobbelte drab i Waltham er vores forståelse,
at Tamerlan Tsarnaev var rejst til
Dagestan og var blevet radikaliseret der.
Og vi tror, det var en af grundpillerne i radikaliseringen.
Hvad end der skete, mens han var der, må have haft dybe virkninger på ham.
For da han kom tilbage,
ved vi, at han begyndte at planlægge bombeangrebet.
I sommeren 2012 tager Tamerlan til Dagestan
for at komme tættere på sine historiske rødder og hans tro.
Som journalist betyder det, at historien er dernede.
Du vil fortælle folk historien.
Du vil sikre dig, at folk forstår.
Glem generaliseringer og stereotyper.
Her er, hvad der foregår.
Jeg var to måneder i Tjetjenien, Dagestan og Kirgisistan.
Og fandt folk, der kendte dem,
og måske havde været der, mens Tamerlan var der.
Han mødes med unge muslimer i denne bevægelse.
De Retfærdiges Forening.
Assalamualaikum!
Her ser I resultatet af Makhachkala brødrenes mobning af deres bror,
der er kommet hertil fra Amerika.
Det er ham.
Og også mod Jamaat af Kizlyar, repræsenteret af...
Jeg hang ud med dem, og kan sige, de tager på stranden, de griller,
de går i moskeen, de taler meget.
Men de siger intet mere radikalt end noget andet, man hører.
Vi opfordrer til det godkendte, og forbyder det, der ikke er.
Og jeg minder dig om at gå på sandhedens vej.
Det her er bare misbrug!
Det er ikke en militant gruppe.
Så jeg prøver at bekræfte eller afkræfte kontakt mellem Tamerlan
og nogen af de egentlige militante rekruttører.
Nogen tog mig så langt, de kunne. Nogen viste mig vejen derfra.
Jeg gik derop og mødte en gruppe mennesker.
Og nej, de havde ingen anelse.
Vi finder ikke det øjeblik, hvor han sidder og siger,
"Hey, lad os dræbe uskyldige mennesker."
Det var nok ikke noget, han besluttede, da han tog til Dagestan.
Jeg tror, han tog til Dagestan for at finde mening.
Han er i tvivl.
Han kom ikke på det olympiske hold.
Han bebrejder anti-muslimsk stemning,
så han prøver at komme tættere på islam,
og se hvad kan han gøre med sit liv. Men han bliver ikke militant der.
Det øjeblik kommer, da han kommer tilbage til USA.
Og hans liv var det samme. Det ændrede intet, han har det ikke bedre.
Jo dybere brødrene kommer ind i islam,
jo mere begynder de at forbinde det med deres egen fiasko
og med det, der sker i udlandet,
hvor der, på dette tidspunkt, kæmpes to krige i overvejende muslimske lande.
Hvis du går ud fra det, Dzhokhar skrev på båden,
bebrejder han den amerikanske politik mod muslimer.
Og det skrev jeg.
Mange var virkelig sure, fordi det for nogle virkede som
en bortrationalisering at vise dem som mennesker,
eller, jeg ved det ikke, undskylde eller give ham et fripas.
Jeg fik en e-mail, "Jeg håber, at du eller en, du elsker,
bliver dræbt af islamiske terrorister, så du ved, hvordan det føles."
Jeg ved præcis, hvordan det føles, når en, du elsker, bliver dræbt af terrorister.
Min far var på det første fly, der ramte World Trade Center.
Og tingen ved det, er,
at hver 11. september ser man flyet ramme bygningen igen og igen.
Hvor mange gange skal vi se det?
Hvor mange gange skal man se sin far sprænges ihjel?
Vi vil aldrig forsøge at retfærdiggøre, hvad de gjorde,
ved at sige, de havde det hårdt.
Men disse mennesker blev ikke født maratonbombere. De blev det.
Det er sandheden. Det er historien.
FJERDE MARTS 2015
TO ÅR EFTER DZHOKHAR TSARNAEVS ANHOLDELSE
Jeg dækkede retssagen fra start til slut.
Dzhokhar Tsarnaev ville uden tvivl blive fundet skyldig.
Det, der var på spil under retssagen, var dødsstraf.
Den alternative dom var livstid i et maksimalt sikret fængsel.
Jeg vidnede, og jeg ville vidne, og jeg afgav også en konsekvenserklæring.
Jeg synes, det var vigtigt, at jeg gjorde det for Krystle.
Jeg følte, jeg ville være den stemme.
Da Dzhokhar kom ind i retten,
rapporterede mange journalister, at han så arrogant og afsides ud.
Jeg fortolker det som opgivelse. Han virkede henvist til sin skæbne.
Og da jeg så på ham, så jeg djævlen.
Han ødelagde sit øje, og det lignede bare djævelen.
Det var rødt og skræmmende.
Han stirrede bare på en.
Det var ret hårdt.
At lytte til hvad nogle af de overlevende gennemgik,
og hvad de skulle leve med...
Det husker jeg helt sikkert fra retssagen.
Jeg tror, forsvaret forsøgte at skildre
hans ældre bror som dominerende,
og med en intens, potentielt voldelig personlighed,
og at han var bukket under for sin storebror.
Han gjorde det, fordi hans bror tvang ham til det.
Han kan være påvirket af sin bror.
Jeg tror, han måske følte, at han ikke altid kunne sige nej til ham,
men han valgte at lægge rygsækken nær de børn.
Hans bror var der ikke og sagde,
"Du skal lægge den tæt på børnene."
Og når man sprænger en ung familie som Richards i luften og sårer Lingzi Lu
og Campbell-pigen og Sean, er der ingen undskyldning for det.
Sig ikke, at din bror radikaliserede dig.
Jeg tror, det, der antydede,
at han vidste, hvad han gjorde, og han var villig til at gøre det,
var ikke bare at se, hvordan han placerede bomben,
og gik væk fra den i tide til ikke selv at komme til skade...
Men den samme eftermiddag, kort tid efter,
var der video af ham, der handlede i en Whole Foods,
som om intet var hændt.
Og efter mordet på Sean Collier og bortførelsen af Danny Meng
er der en video af ham, der køber snacks på en tankstation. Rolig.
Helt rolig.
Der skete to ting under retssagen,
der nok fik folk til at tro, han ville få dødsstraf.
Det ene var det billede, Carmen Ortiz' kontor spredte,
og det viste Dzhokhar Tsarnaev, der gav en finger til kameraet i cellen,
hvilket blev fortolket som at give Boston fingeren.
Og anklagerne formulerede det på den måde.
Den anden var, at dommeren besluttede ikke at tillade bevismaterialet
fra Waltham-drabet på Tamerlans bedste ven nogle år tidligere.
Forsvaret følte at ved at forbinde det med Waltham-mordene,
kunne man vise, at en, der var så brutal,
at de skar halsen over på sin bedste ven, kunne gøre alt,
og at hans bror var under hans indflydelse.
Det blev ikke tilladt. Det var et kæmpe slag mod forsvaret.
DØDSSTRAF ER MORD
Kevin og jeg var begge enige fra starten.
Uanset om han fik dødsstraf, eller de besluttede at give ham livstid,
så var det retfærdighed.
I sidste ende blev Dzhokhar Tsarnaev dømt til døden.
Da dommen blev læst,
viste han ingen følelser, og det var slutningen på retssagen.
Pressekonferencen blev holdt ude bagved,
hvor ofre og deres familier blev bedt om at tale.
Jeg vil gerne sige tak til hver af mine medoverlevende...
...for at være her for os.
Jeg skal se mine to sønner tage et ben på hver dag,
så jeg ved ikke, om det er afslutning, men jeg kan sige,
at jeg føler mig lettet, så...
Med havnen i baggrunden var det ikke kun afslutning for dem.
Det var afslutning for byen.
Det er ikke retfærdighed.
Vi så fire tragiske dødsfald.
Mennesker, der har mistet lemmer, og hvis...
De får aldrig deres livs uskyld tilbage.
Så at sige, at det er forbi... Det vil aldrig være forbi.
Jeg kender familien Richards og jeg kender familien Campbell.
De skal leve med tragedien for evigt.
INFORMATION SØGES UKENDT MISTÆNKT #2
Der er ingen afslutning for dem, der var der.
Det her vil altid være et minde.
Du vil aldrig kunne undgå at have været der.
Og det er redningsfolkene.
Dem, der blev lemlæstet og såret.
Dem, der mistede deres elskede.
Alle vil huske det øjeblik resten af livet.
Det er ikke noget, der er let at glemme.
Det er stadig i vores hjerter.
Det bragte mig til mit laveste punkt.
Jeg vidste ikke længere, hvem jeg var. Jeg mistede den person, jeg var engang.
Og jeg følte mig svigtet og forrådt.
Hvert år bringer det minder op for Karen,
og det er hårdt. Det er stadig hårdt.
Jeg vil ikke have, at Krystle bliver glemt.
Jeg mistede min ven, og det var forfærdeligt.
Det vil altid være forfærdeligt.
Det er ti år siden. Man ser tilbage på optagelserne,
og man ser civile, maratonarbejdere, politibetjente og redningsfolk,
der hopper ind for at redde og gøre, hvad de kan.
Det siger virkelig noget om modet
og engagementet hos borgere i Boston,
til deres naboer,
men også til at stå imod folk, der angriber os.
Det er utroligt, at der er gået ti år.
Jeg er bare glad for, at jeg stadig er i live.
Mit liv kunne være endt den aften.
Danny Meng er en af de største helte
i Boston Maraton-efterforskningen.
Det var hans mod, der førte til neutraliseringen af Tamerlan Tsarnaev
og anholdelsen af Dzhokhar Tsarnaev.
Jeg har lavet mange interviews, og det handler ikke om ære.
Det handler ikke om, hvem der var en helt.
Det handler om, at Boston stod sammen og var støtter for det, der skete den dag,
og at støtte de familier, hvis liv er for evigt ændret.
Jeg vil gerne se Boston Maraton blive en fantastisk begivenhed for byen igen,
der ikke konstant overskygges af det forfærdelige, der skete.
For der kommer så meget godt af maraton.
Første bølge af løbere i Boston Maraton på Patriots' Day er på farten.
MARATHON SPORTS FEJRER BOSTON 2022
Martin Richard, Lingzi Lu, Krystle Campbell og Sean Collier
mistede livet under bombningen og eftersøgningen.
Mere end 260 mennesker blev såret.
Karen og Kevin blev gift et år efter bombeangrebene.
Ed Davis, Rick DesLauriers og John Foley gik på pension et par måneder efter.
Billy Evans blev udnævnt til politikommissær seks måneder senere.
Efter at være blevet omstødt ved appel,
blev Dzhokhars dødsstraf genindsat af Højesteret i 2022.
Han sidder i øjeblikket fængslet, mens han afventer sin henrettelse.
Tekster af: Steffen Pope Altenburg