Щоб зрозуміти, що сталося, треба повернутися в минуле.
РАДЯНСЬКИЙ СОЮЗ
У 1944 році радянський диктатор Йосип Сталін вирішив,
що всі чеченці допомагали нацистській Німеччині.
Через це їх посадили у вагони для худоби
і відправили у віддалені райони Центральної Азії.
Це було масове вигнання цілого народу. Половина з них померла дорогою.
Серед тих, хто вижив,
був дідусь Тамерлана й Джохара Зенді Царнаєв.
Щоб прожити й забезпечити сім'ю, Зенді збирав на звалищах
залізяччя, яке можна було продати.
Одного дня він поклав здобич у машину, не знаючи, що одна з речей,
які він підібрав, - це снаряд. Той вибухнув і дід загинув на місці.
Його син Анзор знайомиться із жінкою на ім'я Зубейдат, вони одружуються.
У них четверо дітей.
Найстарший - Тамерлан. Наймолодший - Джохар.
Вони отримують статус біженців
і переїжджають до США, у Бостон.
Він шукав американську мрію.
Та коли вони приїхали сюди, ця мрія виявилася нездійсненною.
І все йде не за планом.
АМЕРИКАНСЬКИЙ РОЗШУК
ВИБУХИ НА БОСТОНСЬКОМУ МАРАФОНІ
ЧАСТИНА III З ТРУПОМ НЕ ПОГОВОРИШ
Це була найбільш неймовірна історія, яку я чув і бачив
за все своє життя.
А це насправді відбувалося у Вотертауні.
ГОДИНА 83 П'ЯТНИЦЯ
ГОДИНА 84 П'ЯТНИЦЯ
Один із підозрюваних загинув. Інший втік.
Ми провели там всю ніч. Обшукували проходи й гаражі.
Копи мовчать, а ось місцеві говорять.
Вони розповідають про перестрілку.
Ми почули бах! Наче звук дробовика.
А потім бам! Бабах!
Туди-сюди. Це був жах.
Бах! Ні, я... Ми не розуміли, що це.
І раптом з'являється сотня поліцейських машин.
Ми йшли у той бік, а потім мешканці з вікон
нам закричали: «Там стріляють. Не ходіть туди».
Нам повідомили, що поліція Бостона розмовляє з таксистом,
який забрав чеченця з Вотертауна і висадив його
на Південному вокзалі в Бостоні.
Також є повідомлення,
що на вулиці біля вокзалу знайшли саморобну бомбу.
«Боже, що це таке? Невже там не лише Царнаєви?»
«Це напад на нашу залізницю? Там підклали бомби?»
Ми маємо знати більше, тож ми відправляємо туди людей.
Ми зупиняли потяги «Амтраку», що йшли з Бостона
до Нью-Йорка й Вашингтона, і проводили в них обшуки.
Ми зібралися в штабі операції. Прийшов голова Транспортної поліції.
Прийшов губернатор.
Ми збагнули, що на автобусах,
які виходили на маршрути о 5:30 чи о 6:00 ранку,
можна втекти.
І ми збираємося обговорити, що нам робити.
Було прийнято рішення закрити місто.
6:33 РАНКУ
Доброго ранку. Ми проводимо масштабний розшук.
ДЕВАЛЬ ПАТРІК ГУБЕРНАТОР МАССАЧУСЕТСА
Роботу громадського транспорту припинено.
Ми просимо людей залишатися на місцях, в приміщенні із зачиненими дверима,
і нікому не відчиняти двері
окрім офіцерів правоохоронних органів.
І це стосується Вотертауну, Кембриджа, Волтема,
Ньютона, Бельмонта, і наразі усього Бостона.
Під замком у Бостоні перебуває мільйон людей.
Як ви чули, все закрите. Це безпрецедентний випадок.
Місто перетворилося на привид.
Вулиці були порожніми.
Усі послухалися.
Усе місто Бостон. Мешканців просять:
«Залишайтеся вдома, відчиняйте двері,
лише якщо бачите офіцера поліції».
Чудовий поворот подій.
Правоохоронцям потрібен був вільний доступ на вулиці.
І не лише в Бостоні й Вотертауні.
Майже в усьому Східному Массачусетсі.
Поліцію було задіяно у масштабах, з якими я ще не стикався.
Ми направляли до Вотертауна федеральні та місцеві ресурси,
аби знайти особу, яку ми ідентифікували як Джохара Царнаєва.
Сюди прибувають натовпи поліцейських.
Це, схоже, муніципальні поліцейські.
Я бачу поліцейських штату. Усі нагору!
Зрештою, у Вотертауні було близько 2500 поліцейських.
Багато хто аж з Нью-Гемпшира й Род-Айленда.
Вони почули, що відбувається, сіли в машини й приїхали.
Поліція продовжує стискати кільце навколо цього району,
де, на їхню думку, переховується Підозрюваний 2.
У нас були професіонали, які розуміються на законі
й громадянських правах. Які знають, як діяти. І вони працювали.
Але це робилося із надзвичайним поспіхом.
ГОДИНА 85 П'ЯТНИЦЯ
ГОДИНА 86 П'ЯТНИЦЯ
Зараз шукають людину,
яку розшукували у зв'язку з вибухом у понеділок.
Мешканцям Вотертауна радять залишатися вдома.
Ми ніч не спали, стежили за новинами.
Потім я прокинувся біля 5:30, і зайшли поліцейські.
Вони ходили по домівках.
Перевіряю, чи все в домі гаразд.
- Усе гаразд. - У вас усе добре?
- Так. - Гаразд.
Поліція проводила пошуки, припускаючи, що йому могли допомогти втекти.
- Підвал замкнули? Усе зачинено? - Так.
- У нас є відкритий гараж. - Ми його перевіримо.
- Гаразд. Але горище зачинено. Дякую. - Добре. Дякую.
Боже. Дивись, скільки їх.
Краще б я такого не бачив.
Багатьом не подобалося, що поліція ходила
дворами, від проїзду до проїзду.
Які враження про останню добу?
Це жах.
А на що це схоже?
Жах. Це наче... Це жахливо. Мене це нервує.
Я наляканий до смерті. Мені страшно.
Там ще хтось був? Лише ви?
Це один великий будинок чи кілька квартир?
Режим ізоляції був правильним рішенням.
Він міг бути де завгодно, але ми думали, що він у Вотертауні.
Було невідомо, куди він подівся. Чи хтось йому допомагав?
У місті є ще вибухівка? Ми просто не знали.
Розслідування велося у двох напрямках.
По-перше, це був складний пошук підозрюваного в тому районі,
який зайняв багато уваги.
По-друге, ми хотіли зрозуміти, хто ці двоє братів.
Як вони зробили те, що зробили.
І важливо було з'ясувати, чи були інші причетні.
КЕМБРИДЖ
ГОДИНА 87 П'ЯТНИЦЯ
ГОДИНА 88 П'ЯТНИЦЯ
Ми дізналися, що брати живуть у Кембриджі, Массачусетс.
Ми одразу звернулися за ордером на обшук їхньої оселі.
Команда збору доказів швидко знайшла складові для виготовлення бомб.
Але Джохара там не було.
Ми дізналися, що у Тамерлана є дружина, Кетрін Рассел.
Наш продюсер побачив, як поліція вийшла з його будинку з жінкою.
Вона познайомилася з Тамерланом і стала віруючою мусульманкою.
Її допитали. Вона не бажала співпрацювати.
Зазвичай невинні люди, коли бачать таке,
бувають засмучені, що їхній родич причетний
до чогось настільки огидного.
Ось що вразило в цьому допиті.
Не було ніякого каяття чи співчуття.
Мені здалося, що вона спільниця Тамерлана,
і, незважаючи на його жахливі вчинки,
вона не збиралася допомагати уряду Сполучених Штатів.
Я сподівався, що вистачить підстав для її звинувачення,
бо думав, що вона, мабуть, причетна,
але цього не сталося.
Нам бракувало доказів, щоб висунути звинувачення проти Кетрін Рассел.
Якщо ти дізнаєшся чи підозрюєш, що хтось збирається скоїти злочин,
закон не забороняє просто тримати язика за зубами,
нічого не казати й ніяк цьому не протидіяти.
ГОДИНА 87 П'ЯТНИЦЯ
ГОДИНА 88 П'ЯТНИЦЯ
У такому масштабному розслідуванні майже неможливо
контролювати витік у ЗМІ.
Прошу тиші.
І ми вирішили оприлюднити їхні імена.
ПОЛІЦІЯ БОСТОНА - ОПРИЛЮДНЕНО ФОТО ДЖОХАРА ЦАРНАЄВА.
Підозрюваного ідентифіковано як Тамерлана Царнаєва.
- Тамерлан. - Тамерлан.
Той, якого досі шукають, це Джохар.
Джохар Царнаєв.
Джохар.
Я приїжджаю дуже рано. Я чую по радіо їхні імена.
Ти чуєш прізвище Царнаєв, і розумієш, що воно чеченське.
Батьки повернулися до Дагестану, і Елізабет Палмер зняла їхню реакцію.
Те, що сталося - жахлива річ,
ЗУБЕЙДАТ ЦАРНАЄВА МАТИ
але я знаю, що мої діти тут ні до чого.
Я це знаю. Я мати.
Я за сина боюся, за його життя.
АНЗОР ЦАРНАЄВ БАТЬКО
Вони мають його заарештувати. Привести. Але живим.
Живим.
І нехай правосуддя у цьому розбирається.
Хто правий, а хто винен.
Репортери знайшли дядька підозрюваних. Його послання племіннику: «Здавайся».
Якщо ти живий, здайся і попроси пробачення
у жертв.
ЛАРРІ ААРОНСОН
Коли я вперше почув ім'я Джохара, я був у повному шоці.
Джохар Царнаєв досі на волі,
і поліція веде пошуки по всьому Бостону.
Джохар був моїм сусідом, а також учнем школи,
де я викладав.
Він був дуже товариським. Він був харизматичним.
У нього було багато друзів. Він був дуже популярним.
Він займався боротьбою.
Він був чарівним.
Люди мене питали: «Чому ти не подзвонив
і не сказав, що можеш його впізнати?»
Бо це не може бути ця дитина, тож...
Чому?
Бо в ньому не було жодних ознак, що свідчили б про щось подібне.
Політика, релігія. Нічого.
До мене поступово доходило, що...
«Ларрі, це Джохар.
Ти знаєш Джохара. Він терорист».
Коли я дізнався, що це Джохар,
я ніяк не міг у це повірити.
У мене був когнітивний дисонанс.
Ніхто б не зміг мене переконати,
що це зробили саме вони.
Мені мав сказати це свідок, що бачив це на власні очі,
і я ще мав довіряти цій людині.
Я познайомився з Джохаром, коли захопився баскетболом.
Він був популярним. Його всі знали.
Пам'ятаю, що кожної п'ятниці я ходив до мечеті,
і там було багато людей.
Я був збентежений, побачивши Джохара,
бо думав, що Джохар - біла дитина з Бостона.
Ми сидимо поруч, і я його питаю: «Що ти тут робиш?»
А він каже: «Брате, я все життя був мусульманином.
Просто я ніколи не думав, що це важливо...»
Я йому: «Ми могли б потусити. Могли б робити різні мусульманські штуки!»
Ми почали тусити щодня.
Ми стали спілкуватися на іншому рівні, раніше неможливому.
Він був скромний, добрий, давав мені п'ять баксів на обід.
Він ладнав з усіма.
Я ніколи не вважав його ідейним. Не вважав войовничим. Ніколи.
Якщо чесно, ми іноді
намагалися поговорити з ним про соціальну справедливість.
Такі розмови його не цікавили.
Не було жодних ознак того, що його хоч якось обходить політика.
Його батьки розлучилися і окремо повернулися до Дагестану.
Раптом уся картина їхнього світу розвалюється,
і вони звинувачують у цьому Америку.
Втратити маму й батька одразу після вступу до коледжу -
це жахливо.
Джохар дуже зблизився з братом.
Він глибоко захоплювався братом,
і я майже заздрив їхнім стосункам.
Стосунки між Тамерланом і Джохаром
у спортзалі були дуже схожі
на стосунки між Тамерланом і його батьком.
Тамерлан чітко казав Джохару, що робити.
У дуже схожому стилі його тренував батько.
Але Джохар не цікавився боксом. Він хотів займатися боротьбою.
Джохар вступив до університету в Дартмуті.
Він казав, що вчиться добре.
Йому все подобалося. Він заробляв гроші.
Виявилося, що це неправда.
Джохар брехав, що переходить на наступний курс,
і що в нього чудові оцінки, а він екзамени не здав.
Тепер він не просто американський хлопець. Він займається наркотиками,
торгує ними в Дартмуті, розповсюджує марихуану.
Я знав, що він продає траву, але цим займалися всі мої друзі.
Це були якісь грами,
не ті обсяги, щоб до тебе прийшло ФБР.
Востаннє ми зустрічалися за місяць до вибуху.
Ми збиралися погуляти, зустрітися з друзями.
Того вечора було дві вечірки.
А потім...
йому дзвонить брат,
він кладе слухавку, звертається до нас і каже:
«Бро, мені треба йти».
Ми такі: «Ти в нормі? Усе добре?» Він каже: «Так, просто сімейні справи».
Тоді
я бачив його востаннє.
Це найбільш значуща подія в моєму житті.
І моє завдання як вчителя історії - з'ясувати її причини.
Але я так і не зміг пояснити це навіть сам собі.
ГОДИНА 94 П'ЯТНИЦЯ
ГОДИНА 95 П'ЯТНИЦЯ
ВІТАЄМО В УНІВЕРСИТЕТІ ДАРТМУТА
Ми дізналися, що у Джохара є квартира в Дартмуті.
ВОТЕРТАУН - КЕМБРИДЖ - БОСТОН
Поліція штату відправляє тактичну групу до житлового комплексу.
ВІТАЄМО МАЙБУТНІХ «КОРСАРІВ»
Ще одна група по визволенню заручників
вилетіла на гвинтокрилах із Вірджинії.
Коли вранці сотні студентів евакуювали з кампусу, було багато емоцій.
Вони отримали смс-повідомлення про небезпеку.
Прийшов мій сусід і каже:
«До речі, ми маємо покинути кампус,
бо він їде сюди». Я питаю: «Він випускник?»
Він такий: «Ні, ми з ним іноді тусимо».
Я досі в шоці.
Хочу, щоб вони звідси забралися.
Ми дуже сподівалися знайти його там живим.
Чорт, цілий спецзагін біля моїх довбаних дверей.
Броньована машина. Якого біса?
Ми слухаємо це в прямому ефірі.
Джохар Царнаєв! Виходьте з будинку!
Виходьте з піднятими руками і не рухайте руками!
Було чутно, як вони заходили,
розмовляли з людьми, казали їм пригнутися.
Ти чекаєш, щоб щось почути.
Ми думали: «Джохар має бути в тій кімнаті.
Він напевно зараз в тій кімнаті».
Якого біса?
І що ми зрештою маємо? Його там немає.
Це нас просто спустошило.
Вони геть нічого не знайшли.
Пошук зайшов у глухий кут, і вони були спантеличені.
Ми буквально все кидаємо на пошуки,
але у нас уже закінчуються варіанти.
ГОДИНА 97 П'ЯТНИЦЯ
ГОДИНА 98 П'ЯТНИЦЯ
Район пошуків постійно звужується.
Один із моїх командирів каже:
«Лишилося ще кілька кварталів, і ми закінчуємо».
Ми відчували, що він має бути десь на цих вулицях.
Ми завжди знали, що він близько. У нас весь день
працюють спецпризначенці для запобігання небезпечним ситуаціям.
У нас були то злети, то падіння,
і зрештою ми такі: «Ні? Нічого?»
«Невже він втік?»
Я почувався жахливо.
Режим повної ізоляції не може тривати вічно.
Це з'їдає дорогоцінний робочий час, напружує громадян.
І поліція не знає, де він зараз.
Потім подзвонив губернатор.
Йому дзвонив президент Обама.
Обаму турбував режим самоізоляції.
Президент Обама сказав: «Слухайте,
не можна надовго закривати велике місто».
У той час люди вже працювали на автоматі,
тому ми збиралися оголосити, що скасовуємо режим самоізоляції
і просимо всіх бути дуже пильними.
Не виходьте з дому без зайвої потреби. Ми досі його шукаємо.
18:03
Зважаючи на розвиток подій протягом дня,
ми скасовуємо режим самоізоляції.
Увесь громадський транспорт міста з цієї миті починає працювати.
Ми просимо громадськість зберігати пильність.
Коли виходите, зважайте, що дуже небезпечна особа досі на свободі.
Усі почали розходитися по домівках.
Я бачив поліцію штату. Усі збирали речі.
Поліція, яка прочісувала район, після цієї
трохи невтішної пресконференції залишила вулиці.
У сухому залишку від пресконференції ми маємо те, що він утік.
Молодший брат досі на волі.
Він озброєний, дуже небезпечний. Але місцева влада каже:
«Знаєте, ми пом'якшимо карантин.
Повертайтеся до звичних справ». Ізоляцію, по суті, закінчено.
Був вечір п'ятниці.
За останні п'ять днів я спав десь вісім годин.
Мене тішило, що я хоч можу стояти. І я цим не пишаюся.
Я цим не пишаюся, але це було саме так.
Рік Делор'є оглянув кімнату,
побачив виснажених людей і сказав:
«Нічого серйозного у нас зараз немає. Давайте закруглятися.
Залишимо мінімальну групу.
Ідіть додому, трохи поспіть, повернемося зі свіжими силами».
Я був виснажений.
Я відправив начальника відділу додому, бо у нього буквально закривалися очі.
Кілька спецпризначенців потрапили в лікарню,
бо були дуже виснажені. Було зрозуміло,
що треба зробити перерву і передати повноваження іншим.
Я сідаю в машину і їду додому, щоб трохи поспати.
Я одним з останніх залишався у Вотертауні,
бо шукав собі заміну.
ГОДИНА 98 П'ЯТНИЦЯ
ГОДИНА 99 П'ЯТНИЦЯ
911, розмова записується. Назвіть свою адресу.
Франклін-стріт, 67, Вотертаун.
Вам потрібна поліція, пожежна чи швидка?
У мене на подвір'ї є човен.
Він увесь у крові. У човні є людина.
Ви впевнені?
Я щойно зазирнув у човен.
18:42
- Не кладіть слухавку. - Добре.
До мене підбігає коп із Вотертауна і каже:
«Повідомили, що на Франклін-стріт, 67
хтось ховається у човні».
Я не вірю: «Ти жартуєш». А він каже: «Їдьмо зі мною».
Ми тихо поїхали за ним на Франклін-стріт, 67.
Ні сирен, нічого. Робили все дуже тихо.
Ми були там першими. В ефір нічого не пішло.
Ми зайшли під'їзною дорогою. Ми з лейтенантами
витягли зброю.
Пам'ятаю, як дивився на залютований шов.
Знаєте, човни вкривають на зиму плівкою?
Ми бачили, що в ту плівку упирається його палець чи пістолет.
Ми знали, що в човні хтось є, але хто саме?
Хоч би це був наш хлопець.
І тоді я кажу: «Спробуємо взяти його самі?»
Ми не знали, чи є в нього жилет смертника.
Ми бачили вибухівку, що була у нього на вулиці.
Ми не знали, скільки людей у човні,
тому я вирішив викликати тактичний загін.
Давайте не поспішати
і спокійно та безпечно його витягнемо.
Надішліть тактичний загін на Франклін, 67.
Але, на жаль, коли це почули,
сюди кинулися всі.
468, Саннібанк.
Сер, мені дзвонили з Франклін-стріт, 67.
На задньому дворі човен. На його чохлі усюди кров.
Я чую по радіо: «Босе, його знайшли!
Вам треба вертатися!»
Я такий: «Гаразд, я на вулиці».
Розвертаю машину й лечу назад.
Мені подзвонили, доповіли,
що у Вотертауні, у човні є підозрюваний.
Це, звісно, смішно, але я сказав своєму водієві:
«А де там у Вотертауні вода? Де буде човен?»
Якщо ви лише увімкнулися, то у цих важких пошуках
здається, є значний прогрес.
Якщо ця людина - Джохар Царнаєв,
виходить, він ховався у човні 18 годин.
ВОТЕРТАУН
Від місця, де він кинув машину, до місця, де він сховався
був один квартал.
Як вони пропустили човен на задньому дворі,
не побачили кров? Я не знаю.
Місцева поліція Вотертауна повідомила,
що дозвіл, виданий годину тому, скасовано. Сидіть вдома й не виходьте.
Це дуже важливий момент.
Я бачив, як звідусіль під'їжджають поліцейські.
Я чув сирени.
Я закричав на них: «Не треба тут поліцейські. Зупиніть їх.
Усе готово. Ні, нікого сюди не пускайте».
Так, нам тут не потрібна допомога.
Я знав, що тоді почнеться хаос.
Увага екіпажам. Не підходити до човна.
Оточити периметр.
Коли весь світ п'ять днів чекає його арешту,
можна уявити, як відреагувала поліція, і мені важко було це контролювати.
Вони заходять.
Ситуація заспокоїлася, усе було мило й тихо.
Аж тут раптом...
Вони стріляють?
- Це стрілянина. - Це стрілянина.
Ви це чуєте?
Усі пірнають на землю.
Я не знав, хто вистрілив першим.
Я лише знав, що треба зупинити вогонь,
перш ніж вони вб'ють людину в човні.
Біллі на зв'язку. Кричить на всіх.
«Не стріляти».
Усім припинити вогонь! Не стріляти!
Усім підрозділам, припинити вогонь! Не стріляти!
Не стріляти, поки не прибуде спецзагін. Гаразд?
Спочатку казали, що це перестрілка.
Тепер ми знаємо, що це була стрілянина.
Десь понад 100 пострілів влучили в човен.
Сто двадцять шість кульових отворів, і це без куль, які в човен не влучили.
Кулі летіли всюди, по всьому району.
Багато з них випустили офіцери, яких взагалі не мало там бути.
Яких навіть не направляли на це завдання,
але вони з'явилися на місці подій.
Коли офіцери прибули на Франклін-стріт, 67,
декому здалося, що Джохар цілить у них пістолет.
Гадаю, це було так.
Один офіцер почав стріляти, і всі за ним.
Те, що сталося під час першої перестрілки
а потім біля човна, показало, що необхідно покращити
координацію кадрів із різних відділів поліції,
аби наші дії були скоординовані. Ми засвоїли цей урок.
Пролунали постріли, і ми точно знаємо,
що підозрюваний підстрелений. Так сказали в поліції.
Невідомо, чи підозрюваний наразі мертвий.
Він був нам потрібен живим,
аби провести над ним суд і отримати відповіді.
Я був дуже розчарований, бо хотів
допитати цього хлопця.
У трупа не дізнаєшся, чи були співучасники,
чи хтось фінансував цю операцію.
Ми не знали, чи він мертвий.
На поліцейському гелікоптері ввімкнули систему переднього огляду FLIR.
Це інфрачервоні камери, які зчитують тепло, контур
і видають зображення.
Я тоді був у штабі. Це було драматично.
Було видно теплове зображення Джохара, що лежить у човні.
Усе йшло в прямому ефірі,
і ми могли це спостерігати.
Я приклеївся до телевізора.
Ми довго дивилися новини.
Клаустрофобія, напруга. Це було важко дивитися.
Світ дивився це в прямому ефірі.
Фаро, ти тут. Я знаю, що ти працюєш зі своїми джерелами.
Розкажи глядачам, що ти наразі знаєш.
Сотні правоохоронців оточили чоловіка,
якого вважають підозрюваним. Його загнали в кут.
У них є картинка. Вони бачать, що він робить.
Нас попросили бути в режимі очікування, бо цей момент може бути важливим.
ГОДИНА 99 П'ЯТНИЦЯ
ГОДИНА 100 П'ЯТНИЦЯ
Я досі не знав, чи він ще живий.
Танго 9-й 3В. Поліція штату повідомила,
що у човні точно є рух.
Гаразд, у човні точно є рух.
Головне, що пілот гелікоптера сказав:
«У човні є рух».
Ліворуч їде загін визволення заручників.
У тактичного загону була БМП BearCat.
Її використали, аби наблизитися до човна
і відтягнути брезент,
аби у операторів був кращий огляд.
До того ж це давало йому можливість
встати й здатися, якщо він цього бажає.
До мене підійшов директор відділу по роботі з заручниками ФБР і сказав:
«Кинемо в човен димову шашку».
«Ви не проти?» Я відповів: «Авжеж».
Не спрацювало. Тоді він сказав: «Кинемо світлошумову гранату».
Я погоджуюся. Він каже: «Єдина проблема,
що в човні 170 літрів бензину».
Він сказав: «Ми можемо підірвати будинок і все таке».
Він каже: «Нам потрібна пожежна машина».
По вулиці Волнат їде пожежна машина.
Правоохоронці відтісняють нас силою,
ми будемо трохи позаду смітника.
Ерін, пролунало вісім вибухів.
Це можуть бути гранати, про які говорив Джон Кінг.
Човен не вибухнув, і ми його звідти не витягли.
Це було ось так.
Ти сиділа, як на голках, і дивилася.
Із ним вели перемовини.
Його вмовили сісти.
Він встає.
Вони просять його підняти сорочку.
Схоже, він неозброєний.
Невже це справді станеться?
Його взяли.
Працює спецзагін.
Затриманий під вартою.
Неймовірно.
«Під вартою». Це були найкращі слова, які я чув.
Було чутно, як люди аплодують.
Молодці, панове.
В ефірі усі: «Так!» Усі кричать: «Так!»
Я дуже боявся, що в човні інший хлопець.
Ніколи не забуду,
як до мене підійшов командир підрозділу заручників, я подивився на нього...
Для такого тендітного хлопця, як я, він дуже кремезний.
Я кажу: «Це наш хлопець?» І він відповідає так:
«Це 100% наш хлопець». Ось так.
У мене кров відхлинула від обличчя.
Одним із найприємніших моментів у моїй кар'єрі правоохоронця
був арешт Джохара Царнаєва.
Добрий вечір. Твіт від поліції Бостона.
Великими літерами:
«Його взяли! Полювання закінчено. Підозрюваний під вартою».
Там ще дещо треба зробити. Ми маємо провести розслідування.
Дізнатися, чи є ще причетні,
але цей неймовірний розшук, який тривав чотири дні
нарешті закінчено. Ми його взяли.
Ми ловили цих хлопців 101 годину.
ГОДИНА 101 П'ЯТНИЦЯ
Ми виїхали з оточеної зони на вулиці Вотертауна.
Люди кричали, махали руками.
Ми наче звільнили Париж під час Другої світової війни.
Люди аплодували й вітали нас. Це було схоже на парад.
Там було стільки людей...
Вони вишикувалися на вулиці. Я відчула такий патріотизм!
Я відчувала себе частиною цієї країни та її найкращих надбань.
Я був дуже зворушений, коли бачив,
як люди виходили з будинків, розмахували
американськими прапорами, дякували правоохоронцям.
І це було просто... До сьогодні в мене сльози на очах.
Гадаю, це чудове завершення, що він опинився за ґратами,
і зараз усе буде спокійно.
Полегшення. Ми можемо добре виспатися.
Це перемога миру. Це перемога любові, нашої країни.
Це перемога для всіх нас, для Бостона.
Бостон, любі! Бостон пишається. Нас не зламати.
Студенти виходять з гуртожитків. Вони йдуть вулицями.
Ми наче виграли війну.
Боже, благослови Америку.
Мій дім, милий дім
Сьогодні Бостон, Кембридж,
і Вотертаун можуть зітхнути з полегшенням,
знаючи, що двоє злочинців, які завдали стільки болю й страждань
більше не загрожують нашій особистій безпеці
і нашим громадам.
Ми прочитали заголовок: «Тіло знайшли у човні».
Ми думали, що він мертвий.
Тож ми йдемо вулицею. Люди кричать.
США!
Ми вбиті горем.
Наш друг щойно загинув.
Тоді хлопець на велосипеді каже: «Ви чули?»
І ми на нього накинулися.
«Забирайся до біса від...» Типу: «Облиш нас, ти...»
І він геть розгубився.
Ми зустрілися з друзями,
і тоді ми дізналися, що він був...
Що його схопили, а не вбили.
БОСТОН СИЛЬНИЙ
20 КВІТНЯ 2013 РОКУ
Пам'ятаю, як наступного ранку прийшов в управління.
Комісар Девіс нас скликав
і сказав: «Ходімо, нас чекають на Фенвей-парк».
Хочуть влаштувати невелике вшанування.
Гаразд, Бостоне!
Б СИЛЬНИЙ З ЛЮБОВ'Ю ІЗ ВОТЕРТАУНА!
На цій футболці не написано «Ред Сокс». Тут написано «Бостон».
Ми хочемо подякувати нашій поліції
за велику роботу, яку вони зробили минулого тижня.
Це наше довбане місто.
ДЯКУЮ ПРАВООХОРОНЦЯМ БОСТОН СИЛЬНИЙ
І ніхто не позбавить нас свободи.
Будьмо сильними. Дякую.
Коли Великий Папі сказав «Наше довбане місто», хоч це звучало й грубо,
усе місто відчуло, як спадає напруга.
Кампанія «Сильний Бостон» була не трюком, вона була справжньою.
Якщо ви жили тут у той час, це було насправді.
Хоч Джохара й заарештували, розслідування лише починалося.
Треба було з'ясувати причину теракту, хто вони, чим займалися,
хто був їхніми спільниками. Треба встановити спосіб життя.
Невдовзі після арешту Джохара
медики почали його лікувати від поранень.
Щойно він був готовий до допитів,
його допитали кваліфіковані слідчі ФБР.
Його збиралися допитати. Йому не надали права мовчати,
і не одразу надали адвоката.
Таке трапляється, особливо у справах про тероризм.
Закон про боротьбу з тероризмом дозволяє слідчим допитувати людей
без звичайного конституційного захисту, на який мають право громадяни,
особливо коли йдеться про терористичний акт.
Джохар не міг говорити через поранення,
тому він писав відповіді, наскільки я пам'ятаю.
АДВОКАТ?
Лише прокуратура вирішує,
коли ви маєте зачитати йому його права.
Навіть коли людина просить викликати адвоката,
допит може тривати, доки ви вважаєте це доцільним.
Але ви лише певний час
можете утримувати когось, не працюючи з ним.
Ми обшукали човен.
Тоді нам був дуже важливий кожен найменший доказ.
Всередині ми знайшли маніфест Джихаду,
який Джохар написав у човні. Це дало нам чи не першу підказку,
що ці люди мали радикальні терористичні переконання
і колись в минулому стали радикалами.
Ми мали дізнатися, чи їм допомагали виготовити бомби.
У його комп'ютері ми знайшли
певні докази, зокрема номери журналу Inspire,
який був відомим терористичним виданням.
Інструкції, як зробити бомбу на кухні своєї мами.
Журнал Inspire - офіційний журнал «Аль-Каїди».
Його допитували два чи три дні,
але зрештою ми отримали небагато інформації.
Потім йому зачитали його права.
Але ми також займалися особами,
які були їхніми друзями.
ФБР допитало всіх, але я знаю, що особливо ретельно вони займалися
моїми товаришами-мусульманами. Значно більше, ніж іншими.
Мене допитували вісім годин.
Мені було 19, я був наляканий.
На кону було моє життя. Я це знав. Вони це знали.
Здавалося, що ми винні й мусимо довести свою невинність.
Гадаю, час для аналізу, Ендж?
РАДИКАЛЬНА АТАКА ІСЛАМА
Бо у центрі уваги у нас
мусульмани з Ближнього Сходу, які підірвали чи намагалися
підірвати бомби за останні 15 років.
Багато терористів - мусульмани, і було б безглуздо не зважати
на це явище і не готуватися до цього.
Мої найгірші страхи стали реальністю.
Цей жахливий вчинок скоїв не просто мусульманин,
а людина, яку я знаю і яка ходила до мечеті.
Це був момент глибокого відчаю, якщо чесно.
Пізніше ми дізналися, що сусід молодшого брата
впізнав його фото в новинах.
Вони намагалися позбутися доказів.
У них були рештки вибухівки,
які вони викинули на смітник.
Але ми знайшли ці докази, і вони стали основою
для звинувачення цих двох осіб у перешкоджанні правосуддю.
Щойно друзі зрозуміли, хто це зробив, і побачили ті фото,
вони мали прийти й усе розповісти.
Тоді офіцер Кольєр був би живий.
Попри те, що деякі його друзі збрехали ФБР,
у нас склалося враження, що вони робили це вдвох.
Що вони зробили бомби у себе. Зібрали їх на кухні Тамерлана.
Я ніколи не повірю,
що ці бомби були зроблені по інструкції з Інтернету.
Гадаю, їм допомогли. Не знаю, хто.
Але дуже складно зібрати подібний пристрій,
і без збоїв дистанційно підірвати дві бомби на близькій відстані.
Дехто вважає, що була якась грандіозна змова,
що щось не врахували. Та нічого такого було. Таке часто буває.
Існують і самотні вовки.
Це не робота аматорів. Це були професійні вибухові пристрої,
і Антипідривний загін в Афганістані погодився з моєю оцінкою.
Ми встановили, що терористи були екстремістами-одинаками,
яких надихнув журнал Inspire Анвара аль-Авлакі,
що має на меті джихад у всьому світі.
Коли я чую, як говорять про джихад
у контексті вбивства, я здригаюся.
Джихад арабською - це боротьба.
Ти борешся, аби мати гарне життя. Це джихад.
Ти намагаєшся бути чесною людиною. Це джихад.
Ти намагаєшся бути хорошою, релігійною людиною. Це джихад.
Джихад - це не...
коли ти береш зброю, робиш бомбу і вбиваєш невинних людей.
ОРЛАНДО, ФЛОРИДА
Через кілька тижнів після вибуху та затримання
поліція і ФБР допитали Ібрагіма Тодашева.
Він дружив із Тамерланом Царнаєвим,
він теж чеченець і майстер змішаних єдиноборств.
Він нібито зізнався у вбивстві трьох людей,
зокрема Брендана Месса 11 вересня 2011 року.
Брендан Месс був близьким другом Тамерлана Царнаєва.
Вони обидва займалися змішаними єдиноборствами.
Під час цього зізнання в квартирі Тодашева
відбувається щось дуже дивне.
ФБР і поліція штату кажуть, що він на них кинувся.
Потім вони кілька разів вистрелили в Ібрагіма Тодашева.
У багатьох ця історія викликала підозри.
Вони його просто пристрелили. Він нічого не зробив.
Я його знаю. Він просто хотів, щоб усе скінчилося.
Історія стала більш складною і неоднозначною, скажімо так,
коли встановили, що Ібрагім Тодашев зізнався
у вбивстві трьох чоловіків спільно з Тамерланом Царнаєвим.
Думаю, тут важливо визначити хронологію.
Брендана Месса вбили в його квартирі
після того, як Тамерлан дізнався, що не зможе
взяти участь у олімпійському відборі.
Ознак примусового вторгнення не було, отже ті, хто це зробили,
мали їх знати. Їх впустили.
Судячи з того, як хлопців вбили, а їм майже відтяли голови,
саме так це описують, це була особиста справа.
Друг-єврей насолоджується американською мрією.
У нього є всі можливості. Йому не треба працювати. Він багатий.
А у Тамерлана трапляється таке. І в нього
немає таких можливостей.
Я вважаю,
що Тамерлан до цього причетний. Там були замішані наркотики,
але я не можу це коментувати.
Розслідування вбивства у Волтемі досі не завершене.
Мене це непокоїло. І досі непокоїть.
У цій справі є багато питань без відповіді.
За нашими даними після потрійного вбивства у Волтемі
Тамерлан Царнаєв поїхав до Дагестану
і взяв участь у певних радикальних заходах.
Ми вважаємо, що там були закладені підвалини його радикалізму.
Що б там не сталося, але це глибоко на нього вплинуло.
Бо ми знаємо, що після повернення він почав планувати вибух на марафоні.
ДАГЕСТАН
Влітку 2012 року Тамерлан їде до Дагестану,
щоб наблизитися до свого історичного коріння та віри.
Для мене як репортера це означає, що історія починається там.
Хочеться розповісти, як це було.
Хочеться, щоб люди зрозуміли.
Давайте без узагальнень і стереотипів. Бо відбувається ось що.
Я два місяці провів у Чечні, Дагестані та Киргизстані.
Шукав тих, хто їх знав,
людей, які могли бути поруч, коли там був Тамерлан.
Він зустрічається з молодими мусульманами, членами руху
«Союз боротьби».
Ассалям Алейкум!
Бачите, як знущаються брати з Махачкали
над своїм братом, який приїхав з Америки.
Он він.
А також над джамаатом Кізляра, в особі...
Я тусуюся з ними. Вони ходять на пляж, смажать шашлик,
ходять до мечеті, багато спілкуються.
Але їхні слова не більш радикальні, ніж те, що можна почути де завгодно.
Закликаємо до того, що схвалюється, і забороняємо гідне осуду.
І я нагадую вам: ставайте на шлях правди.
Це просто знущання!
Вони не бойовики.
Тому я намагаюся підтвердити чи спростувати контакти між Тамерланом
і вербувальниками справжніх бойовиків.
Мене довезли, куди можна було доїхати. Показали, як звідти йти.
Я пішов і натрапив на цю групу людей.
І ні, у них не було відповіді.
Невідомо, у який саме момент йому спало на думку:
«А давайте вб'ємо невинних людей».
Навряд чи поїздка у Дагестан наштовхнула його на цю ідею.
Думаю, він поїхав туди, намагаючись знайти сенс.
У нього є сумніви.
Він не потрапив до олімпійської збірної.
Він пояснює це антиісламськими настроями
і намагається збагнути, що таке бути мусульманином,
що він може зробити зі своїм життям. Але там він не пройнявся войовничістю.
Настає момент, коли ти повертаєшся до Штатів.
І твоє життя не змінилося. Нічого не змінилося,
і краще тобі не стало.
Чим глибше брати заглиблюються в іслам, тим більше вони починають пов'язувати його
з власною невдачею і з тим, що відбувається за кордоном,
де в цей момент
США ведуть дві війни в переважно мусульманських країнах.
Якщо згадати те, що написав Джохар у човні,
він звинувачує політику США щодо мусульман.
Про це я й написав.
Було багато невдоволених, бо комусь здалося,
що, зображуючи їх схожими на людей, ми якось пояснюємо їхній вчинок,
або, не знаю, виправдовуємо чи заохочуємо його.
Я отримав імейл: «Сподіваюся, вас або когось, кого ви любите,
вб'ють ісламські терористи, щоб ви знали, як це».
Я точно знаю, як це, коли людину, яку ти любиш, вбивають ісламські терористи.
Мій тато був у першому літаку, який влетів у Всесвітній торговий центр.
І найгірше тут те, що кожного 11 вересня ви бачите, як літак
знову й знову врізається в ту будівлю.
Скільки разів я маю це дивитися?
Скільки разів ти маєш дивишся, як гине твій батько?
Ми в жодному разі не намагалися виправдати їхній вчинок,
коли писали, що їм було нелегко.
Але ці люди не народилися терористами. Вони ними стали.
Ось у чому справа. Це суть історії.
4 БЕРЕЗНЯ 2015 РОКУ
ДВА РОКИ ПІСЛЯ АРЕШТУ ДЖОХАРА ЦАРНАЄВА
Я висвітлював процес від початку до кінця.
Не було сумнівів, що Джохара Царнаєва визнають винним.
Насправді на суді вирішувалося, чи буде смертна кара.
Альтернативним вироком було довічне покарання.
Я давала свідчення і хотіла свідчити, а також зробила заяву потерпілої.
Я вважала, що це дуже важливо для Крістл.
Я відчувала, що хочу бути цим голосом.
Коли Джохара привезли до суду,
багато репортерів написали, що він виглядав зарозумілим і відстороненим.
Я вирішив, що це покора. Здавалося, він змирився зі своєю долею.
Знаєте, коли я подивився на нього, то побачив диявола.
Він мружив око і був схожий на диявола.
Воно було червоне. Страшно.
Він дивився прямо на тебе. Витріщався на тебе.
Було дуже важко.
Слухати тих, хто вижив, через що їм довелося пройти,
і з чим вони мають жити усе життя...
Суд запам'ятався мені саме цим.
Гадаю, захист намагався довести,
що ним керував його старший брат,
у якого була сильна, потенційно жорстока особистість,
і що Джохар підкорявся старшому братові. Він зробив це, бо його змусив брат.
На нього міг вплинути брат.
Думаю, він іноді не міг відмовити братові,
але саме він вирішив покласти рюкзак біля дітей.
Його брата там не було, він не казав:
«Поклади це біля дітей».
І коли ти підриваєш молоду сім'ю, Річардів, коли вбиваєш Лінцзи Лу,
дівчину Кемпбеллів і Шона, це не виправдання.
Не звинувачуй у цьому свого брата.
Я зрозуміла,
що він усвідомлював свої дії і мав бажання це робити,
коли побачила, як він лишив ту бомбу
і вчасно пішов, аби його не зачепило.
І ще є відеозапис, як він незабаром того ж дня
щось купляє в крамниці,
ніби нічого не сталося.
А після вбивства Шона Кольєра та викрадення Денні Мена з'явилося відео,
як він купляє чіпси на заправці «Шелл». Спокійно.
Просто спокійно.
Під час суду сталося дві події, які змусили
людей повірити, що його засудять до страти.
По-перше, офіс Кармен Ортіс широко розповсюдив
запис із камери Джохара, на якому він нібито показує палець,
що трактувалося як палець жителям Бостона.
І прокурори точно так це й сформулювали.
По-друге, суддя вирішив не долучати до доказів
матеріали вбивства кращого друга Тамерлана у Волтемі.
Захист розумів, що, пов'язавши Тамерлана з убивствами,
можна показати, що якщо людина настільки безжальна,
що може перерізати горло найкращому другу, то вона здатна на все.
А молодший брат просто був під його впливом.
Цього не дозволили. Це був величезний удар для захисту.
СМЕРТНА КАРА - ЦЕ ВБИВСТВО
Ми з Кевіном від початку погодилися,
якщо він отримає смертний вирок або довічне ув'язнення,
це буде справедливо.
Зрештою, Джохара Царнаєва засудили до смерті.
Коли зачитали вирок,
він не виявив ніяких емоцій, цим суд і завершився.
Пресконференція з цього приводу відбулася на вулиці за судом.
Там попросили виступити жертв і їхніх родичів.
Я хочу особисто сказати «дякую» кожному з тих, хто вижив
і подякувати їм, що вони прийшли.
Я маю щодня дивитися, як мої два сини вдягають протези,
тож я не знаю, чи це кінець, але я почуваюся так,
ніби з моїх плечей зняли тягар, тож...
Із гаванню на задньому плані, це було завершення не лише для них,
а й для усього міста.
Тут не може бути справедливості. Ми стали свідками чотирьох трагічних смертей.
Люди, що втратили кінцівки і...
Їхнє життя вже ніколи не буде колишнім.
Отже, не скажу, що все скінчено, це ніколи не закінчиться.
Я знаю сім'ю Річардів і Кемпбеллів.
Їм доведеться жити з трагедією вічно.
РОЗШУК НЕВІДОМИЙ ПІДОЗРЮВАНИЙ 2
Для всіх, хто там був, закінчення не буде.
Це назавжди залишиться в пам'яті.
Ти вже ніколи не зможеш не опинитися там.
Це й екстрені служби. І ті, кого покалічено й поранено.
Це й люди, які втратили близьких.
Усі пам'ятатимуть цю мить на все життя.
Таке не забувається.
Якщо чесно, це досі в наших серцях.
Тоді я пройшов найнижчу точку життя.
Я вже не знав, хто я. Я перестав бути людиною, якою колись був.
Дійсно, я відчував, що мене кинули й зрадили.
Щороку спогади про Карен просто рвуть мене на частини.
Це важко. Досі важко.
Я не хочу, щоб Крістл забули.
Я втратила подругу, і це було жахливо.
І це завжди буде жахливо.
Минуло десять років. Дивишся запис і бачиш,
як цивільні, працівники марафону, поліцейські
та рятувальники кидаються, щоб врятувати і зробити, що можуть.
Це говорить про мужність
і прихильність мешканців Бостона
до своїх сусідів,
а також їхнє бажання протистояти тим, хто на нас напав.
Не віриться, що минуло вже десять років.
Я просто радий, що досі живий.
Моє життя могло закінчитися тієї ночі.
Денні Мен - один з найвидатніших героїв
розслідування бостонського теракту.
Саме його мужність допомогла нейтралізувати Тамерлана Царнаєва
і захопити Джохара Царнаєва.
Я опитав багатьох із цього приводу, і справа не в славі.
Справа не в тому, хто був героєм.
Справа в тому, що Бостон об'єднався і підтримав те, що відбувалося того дня,
підтримав ті родини, життя яких назавжди зміниться.
Я хотіла би,
аби Бостонський марафон знову став для міста казковим святом,
яке більше не затьмарюється цією жахливою подією.
Бо від марафону стільки всього хорошого.
Стартують учасники першої хвилі Бостонського марафону
у День Патріотів.
МАРАФОНСЬКИЙ СПОРТ ВШАНОВУЄ БОСТОН-2022
Мартін Річард, Лінцзи Лу, Крістл Кемпбелл і Шон Коллієр
загинули під час теракту та розшуку злочинців.
Постраждали понад 260 людей.
Карен і Кевін одружилися через рік після теракту.
Ед Девіс, Рік Делор'є і Джон Фолі пішли у відставку невдовзі після розшуку.
Через півроку Біллі Еванса тимчасово призначено начальником поліції.
Після скасування апеляції
у 2022 році Верховний суд підтвердив смертний вирок Джохару.
Наразі він сидить у федеральній в'язниці
в очікуванні страти.
Переклад субтитрів: Олена Стародуб