Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
"'Jeg vil gerne elske,' sagde han.
'Men først vil jeg vide, hvordan du har det.'"
Jeg ville måske kunne klare det, men jeg ville hade det.
Ja! Brug det, rigtig godt!
- Briller. - Ja, fremragende!
- Du kan godt læse slovakisk. - Jeg læser ikke så godt.
Jo, du gør. Du er bedst til svensk, men du kan godt på slovakisk.
Koster frugt og grøntsager 1 000?
Man kunne købe så mange Pokémon kort for det!
Mor! Hvad skete der?
Vis mig det.
Hvad skete der?
Så, ikke mere!
Farvel!
- Er han spændt fast? - Jep.
Hvad er det for en lastbil?
- En slags tankvogn. - Jeg tror, det er en kloakrenser.
Kom nu, skat. Kan du selv spænde dig op? Nej?
- Kom nu. - Mor, skal vi løbe-løbe?
Ja, vi skal løbe-løbe.
- Farvel, Kubo. - Sig farvel til far.
Farvel! Og så er du på vej.
Hvornår har du vagt?
Min vagt? Lørdag.
Farvel, skat.
Jeg holdt op med at bekymre mig om, at jeg skulle spille den feminine rolle,
hvilket jeg havde gjort hele mit liv. Jeg er en "han" for kolleger og kunder,
alle mine venner, naboer, deres børn.
Jeg har et pas, og nu er jeg Marvin.
Jeg arbejder som grafisk designer, som artdirector.
Jeg er forfatter om natten.
Hej!
- Jeg har det fint. Kaffe? - Er du okay?
- Skal du have kaffe igen? - Ja, jeg tager lidt.
- Hej. - Jeg nåede ikke at hente kaffe.
Det er en oversvømmelse!
En oversvømmelse af kaffe.
- Lykkedes det endelig? - Ja, men vi brugte ikke...
Hvis vi kan finde den.
"Hvor skulle jeg gå hen?"
Så...
Jeg har været gift med Marvin siden 2007.
Der er sket nogle ændringer i Marvins udseende.
Noget andet tøj, andre frisurer og så videre.
Indtil videre er det godt. For mig er mit forhold til Marvin det vigtigste.
Vi er et godt match og passer godt sammen. Vi nyder at være sammen.
I bund og grund har en del af vores forhold
altid handlet om at løse problemerne sammen.
Desuden er der ikke meget at gøre ved det nu,
så jeg prøver at være rationel.
Jeg skal bevise, at jeg er mandig nok.
Det betyder, at jeg ikke burde kunne lide at lave mad og vaske de sokker,
det burde en anden gøre. Jeg burde slå græs og hugge brænde.
For jeg er nødt til at bevise, at jeg er en mand.
Og når du faktisk er en mand, der ikke vil hugge brænde, elsker at lave mad,
er alle: "Wow, kan du lide at lave mad? Fedt!"
Min terapeut ville grine af min indrømmelse, men det er sandt.
Jeg har et stort behov for at gøre nytte.
Og så...
samtidig med at jeg er nyttig, vil jeg have tid til de ting, jeg kan lide.
Og lykkes det at finde balancen mellem de to, er det fantastisk.
Jeg kan lide at skrive.
Jeg prøver at kunne lide mine karakterer.
Nogle gange virker det ikke. Så bliver det ikke godt.
Jeg må ændre det, for at kunne lide dem.
Og...
jeg ved, at bogen er god, når jeg savner karaktererne.
Jeg kan lukke alt andet ude under den aktivitet.
Jeg tænker ikke på noget, kun på at skrive eller redigere.
Og det er som zenmeditation.
Du tømmer dit hoved fuldstændigt og fokuserer kun på den fiktive verden,
den du skaber for dig selv, din ideelle verden. Det er total frihed.
Det elsker jeg. Det er supergodt.
"Han var så varm.
Svøbt i det blødeste tæppe, blide hænder, der beroliger ham ,
rører ved hans bryst, mave og lår, omslutter ham.
Så godt, så trygt.
Mørkt, men trygt.
Han blev ikke set, ikke bedømt.
Han kunne blive ved med at flyde der uden nogensinde at skulle gøre andet .
Bare lade varmen blive."
Jeg begyndte at skrive som kvinde, og det virkede aldrig.
For nylig fandt jeg det, jeg skrev i mine tidlige tyvere.
Det var så underligt. Ekstremt underligt.
Den kvindelige karakter var så ukvindelig.
Jeg arbejder som psykiater i Sverige.
Når man først er på medicin, er det mere eller mindre for livet.
Jeg kan ikke sige at jeg er et geni inden for mit felt.
Jeg er en normal læge.
Nogle gange er der en alarm. En aggressiv patient.
Så vi har et alarmsystem her.
Vi har disse knapper. så der ikke sker noget med nogen.
Og jeg er trods alt chefen, så organiseringen tilfalder mig.
En patient sendte mig et postkort hver måned.
Der stod ting som: Jeg har det godt, drikker tre øl om dagen
og jeg tager tre piller sammen med dem.
Og jeg tænkte: "Fedt."
Og så døde han et år senere.
Han drak sig ihjel.
Stakkels fyr.
Vi går herop.
Her er mine sten fra Gotland, fossiler.
Og det er fra Ingen er fuldkommen , et billede af Jack Lemmon fra settet.
Han var klædt sådan.
Det er her, Kubík burde sove, men det gør han ikke.
Så nu lægger vi tilfældige ting derind.
Før var det her kun Nikols værelse, men de valgte at sove sammen.
Det er et problem for os. De vil ikke falde i søvn om aftenen.
Hver aften og morgen er vi alle fire på badeværelset.
Og der er intet privatliv, forresten.
Jeg fik dette håndklæde af Ivan med mit navn, Marvin, broderet på.
Da jeg skiftede navn, fik han det lavet.
Det her er mit og Ivans soveværelse. Vi har lige købt ny seng.
Endelig har jeg opbevaringsplads.
Kan du se det her? Hans hus. Hvad er det, Kråkan har her?
- Han spiste det. - Han spiste is.
Hvad spiste han? Is. Han spiste en is.
Og så fløj han væk.
Børnene vil bare have nogen, der står dem nær og støtter dem.
Det har intet at gøre med det faktum, om jeg er mor eller far.
- På grund af vildt og fugle. - Klara.
- Det er godt. - Og en mariehøne.
Min diagnose er stillet.
Jeg har kontaktet en endokrinologisk klinik med henblik på hormonbehandling,
og så har jeg ansøgt om at få en mastektomi.
Ja, jeg var bange for at fortælle Ivan det.
Det værst tænkelige scenarie er,
at han bare ikke vil være i stand til at klare at være sammen med mig,
så snart han begynder at opfatte mig som en ikke-kvinde.
Det var i...
Sommeren 2003? Ja, det tror jeg. 2002 eller 2003.
2003 i Banská Štiavnica.
Hele vejen op til den lille kirke, mod enden.
- Du havde stråhat og posede bukser på. - Ja.
Jeg tror, du havde en slags bøllehat på hovedet.
Ja, det havde jeg...
Jeg ved det ikke præcist, nogle shorts og sandaler.
- Sandaler og en bøllehat, ja... - Ja.
Mor!
Nå, men...
- Er det Nikol? - Ja, det er Nikol.
Det her er den ægte vare.
Så hvad skete der derefter? Hvad kan du huske?
Altså...
Da vi flyttede sammen i Brno, var jeg mere eller mindre sikker på,
at vi ville blive sammen.
Og så besluttede vi at flytte til udlandet sammen, det var stort.
Det faktum, at Ivan kunne vælge mere eller mindre ethvert sted i Europa
og finde arbejde der,
det var en stor hjælp.
Så vi diskuterede...
- Sover hun? - Er du skør?
Hvad så?
Vi taler om, hvordan vi flyttede til Sverige.
Ja, hvordan vi flyttede. Ja.
Det var min idé.
Marvin afsluttede sine studier,
og der var ingen plan om at blive ansat i Tjekkiet.
Jeg var allerede ansat som specialist dengang.
Jeg ville flytte til et andet land,
hvor alt er nyt, hvor livet ville være lettere.
Til et liberalt land som er bedre at leve i.
Vi bliver mere modne, vi forandrer os og udvikler os, men jeg tror...
at det er en naturlig udvikling, ikke?
Vi er anderledes end for 15 år siden,
men ikke fordi jeg er trans.
Jeg ved ikke, hvad jeg vil føle.
Jeg kan ikke sige det lige nu. Og det må være det samme for Ivan.
Men jeg husker en vittighed, du kom med, som var fantastisk.
Jeg frygtede, at du ville vågne op ved siden af en behåret stinkbombe,
blive bange og løbe væk.
Du fortalte, at du var bange for at vågne op en dag
med halvdelen af dit ansigt hængende ned sådan her. Det var din frygt.
Det er ret virkeligt.
Ja.
Jeg venter, venter og venter...
Jeg venter stadig.
Det eneste, jeg mangler, er en attest fra lægen.
Jeg besluttede mig for længe siden, men jeg er stadig nødt til at vente.
Jo mere jeg venter, jo mere sur bliver jeg over ikke at have den mulighed.
Det er sådan her: Halvtreds mennesker skal se dig 50 gange.
Så indkaldes komitéen og den afgør,
om du er det eller ej. Og så giver de dig lov, eller måske ikke.
Se her. En krabbeskal.
Ja?
Det er hans ben, ja.
Jeg ved, at det snart vil være overstået.
Ja. Kubo, du må ikke vælte dig i det.
Vær sød at give mig det, så jeg endelig kan komme videre med mit liv.
Hvad er der? Fryser du?
- Lad mig se. - Det er ikke koldt.
- Er det ikke? - Nej.
- Hvorfor står den her? Vil du have den? - Nej, stil den i køleskabet.
Skal du i seng?
Majestæten beder alle troldmænd,
magikere og endda hekse om at komme deres land til undsætning.
Der er mødepligt. Det er...
Hvad spiller du?
Er der nogen, der går?
Igen? Edderkoppen igen?
Og igen.
"Da gik det op for ham, at han var ved at blive forelsket.
Gennem frygt. Der var helt sikkert ikke noget behageligt ved den følelse .
Det eneste, han kunne forstå af følelsen, var skræk .
For at blive efterladt,
for ikke at blive elsket tilbage, for at den anden bliver såret."
Min mor ved det ikke.
Mor ved, at jeg skal opereres, men hun ved ikke hvornår.
Hvorfor har du valgt ikke at sige det?
Fordi min mor reagerer
ekstremt på dette emne,
fordi hun ikke er enig i det.
Og selvom hun har vidst det i over et år,
tror hun ikke, jeg kan være trans,
fordi hun opdrog mig. Hun tror ikke på, at jeg er trans.
Så alle de ting, jeg gør, relateret til min transition
er fuldstændig meningsløse og selvskadende set fra hendes synspunkt.
Jeg ødelægger simpelthen livet for min mand og børnene og vores ægteskab.
Hej Marvin, ring til mig, når du kan. Jeg vil gerne vide, hvordan det gik.
Hej, Soni.
Det er den 23. september 2019.
Klokken fem om eftermiddagen.
Og jeg er her...
syv timer efter min operation.
Jeg har det fint.
Med smerter, men...
Som én procent af det, man oplever under en fødsel.
Nå, men jeg...
Denne følelse er ubeskrivelig.
Det er...
Det er vel uforklarligt.
Jeg var bange for ikke at...
At jeg ikke ville føle lettelse, eller at jeg ville være forvirret...
Og lad mig vise dig det.
Vent, jeg prøver at vende kameraet...
korrekt.
Her.
Du kan måske se det.
Du ved...
Jeg føler mig så lettet!
Jeg føler mig utroligt lettet.
Og...
Og tanken om, at jeg aldrig skal igennem det her igen,
at det er permanent...
Det er...
Det er ubeskriveligt.
Lige nu føler jeg mig virkelig helt...
Fuldstændig fantastisk!
Har du nogen forventninger til det, der kommer?
Den del af hans krop, der forandrer sig,
aftalte vi tidligere,
at jeg ikke vil røre ved den mere,
og at jeg ikke vil...
Jeg vil undgå det en lille smule.
Jeg ved ikke, hvad der forventes af mig. Hvad burde jeg føle?
- Du må ikke bide i den. - Fint.
Ja, det er rigtigt.
Bare sådan der. Så tager du den her, se.
- Åbn den sådan her. - Jeg vil åbne den her.
Kan du se det? Du kan lave stjerner sådan her.
Nej, her. Så det er ens.
- Må jeg? - Sådan her?
Far!
Niki, vil du også cykle?
Ild, Kubo, ild! Det var flot.
- Hvad er det? - Et grimt monster. Pas på!
Vi dør her!
Nej, Kubo! Vi har mange liv.
- De vil ødelægge vores fly. - Nej, det gør de ikke.
- En gigantisk robot! - Du dramatiserer det med vilje.
Det gør han søreme.
- Vil du køre, Kubo? - Ja.
- De har omringet os! - Pokkers! Af sted!
Du kan godt! Skyd!
- Nogen skal jo være der. - Bare slå den lige!
Bare tryk på den. Kom så!
Jeg vil tage testosteron. Jeg glæder mig til de fysiske forandringer,
til at kigge i spejlet og se den samme mig, som jeg ser i mit hoved.
Den mig jeg ser, når jeg kigger ind i mig selv.
Vi er så tæt på!
Ikke rigtigt, Kubo. Vores motor er ødelagt.
Men bare rolig...
- Det er dine joggingbukser, ikke? - Ja.
Så læg dem væk.
- Ja? - Jeg vil gerne have pandekager.
- Vil du have pandekager? - Ja. Først.
Først? Ikke først, for du ville ikke spise risen.
Jeg vil...
Jeg vil gerne have pandekager.
Du er nødt til at spise noget mere ris og kød først, okay?
Sådan, ja. Sådan.
Et stykke af det her og lidt ris til.
Far spiser resten. Der er kun en lille smule kød der.
Er alt i orden, Kubi?
Når det kommer til de ting, der er forbundet med moderskab:
Fødsel, amning, graviditet, alt det der...
Jeg ville have børn, derfor gjorde jeg det. Men selve følelsen dengang var...
Det er skønt at få min krop igen.
Her.
Jeg tror ikke, at testosteron straks vil løse alle mine problemer.
Her, her, her...
Her!
Hej, Soni, batteri er snart dødt. Så bare hurtigt.
Nå, men jeg fik sprøjten.
Min første.
Testosteronet.
Jeg er på vej til arbejde. Min numse gør ondt.
Jeg målte mine biceps i venteværelset, hvis jeg nu fik en allergisk reaktion.
Den er ikke vokset.
Jeg må vist begynde at træne som en normal person.
Nu er jeg nødt til at passe på mig selv,
fokusere på mit liv, så jeg får fred, og børnene har det godt,
og fortsætte som normalt.
"Hele samfundet kredser om sex.
Alle historierne, bøgerne, musikken, filmene,
tøjet, endda maden, skolerne og arbejdspladserne.
Alt kan koges ned til parring og forplantning.
Men vi kalder det ædle ting
som at finde lykken, familien kommer først,
red børnene, romantik og alt det lort."
Jeg ved ikke, om Ivan venter og ser,
hvordan det vil gå, eller om han virkelig er ligeglad.
Indtil videre lader han til at være fuldstændig ligeglad.
Vi lagde for meget brænde der.
- Har du kaffe? - Det har jeg. Vil du have noget?
- Ja, tak. - Har du også te?
- Nej. Har vi te? - Det har vi ikke.
- Vi har kun vand. - Diskrimination!
Værsgo, chef. Tag noget salat!
Åh gud! Det brænder!
Mor, det er vådt!
- Er den enorm? - Den er enorm!
Nu må vi vente, til det brænder ned.
Kubo, du bliver altid vred. Kan du se det? Sådan her.
- Er den allerede klar? - Ikke endnu.
Nej! Jeg brænder den. Det er min tur.
Nu brænder det.
De gav mig ikke nogen øl, så jeg drikker vand.
Hvad er pointen, hvis der ikke er øl?
Når jeg prøver at tvinge ham til at udtrykke sig,
ender det som regel med, at han siger, han ikke ved det.
At han ikke har noget imod det nu og ikke ved, om han får det.
Mor, jeg er her.
Hej, Kubo. Har du tænkt dig at hoppe?
Det er fantastisk.
På arbejdet omtaler jeg Marvin som en mand.
Men...
jeg har ikke forklaret det til alle i detaljer.
Det vil komme med tiden.
Hej.
Kan du høre mig? Ja. Jeg er på vej hjem.
Skal jeg købe noget?
Ja, vi har mad.
Vi har mad. Det er det vigtigste.
Jeg er født Mary Patterson,
men så giftede jeg mig og tog min mands navn,
nu er jeg Neil Patterson.
Jeg sagde: "Hvis Gud elsker mig, har han en sjov måde at vise det på."
- Hvad? - Han holder kun én bold.
Og hvad så? Er der kun én?
Han løber rundt med én bold.
Han siger: "Hun vil have mig til at afbryde", og har én bold. Og to hvide.
...krummende røv.
Ja, hun har en flot røv, har hun ikke?
Ja. Sagen er, at Rufus, du gamle,
at du skal giftes og det...
Jeg kan ikke kontrollere. hvad han føler eller ikke føler.
Det løser sig nok.
De fleste af vores venner er gået fra hinanden, eller vil gøre det.
"Konfliktfyldt var ikke et korrekt nok ord til at beskrive det.
Jeg følte mig fuldstændig overvældet.
Jeg var en hjælpeløs observatør, mens alt det, jeg skulle have styr på,
bare styrtede videre ind i det ukendte kaos,
og slæbte min forslåede krop efter sig."
Jeg ved, at jeg ville have det forfærdeligt uden de ændringer.
Det ville ikke hjælpe nogen, jeg ville ikke redde nogen ved at være uselvisk.
Hej, Soni. I dag er det den 1. august 2020.
Ivan er ved at bygge et hegn derhjemme,
børnene laver ting,
og jeg skal til drinks med Juraj.
Og denne dato er vigtig. Jeg måtte barbere mig for første gang.
Ikke fordi jeg havde et markant overskæg,
men de tre hår på min hage
og de grå dun under min læbe begyndte at se latterlige ud.
Så jeg er nybarberet, og jeg skal ud at drikke med en ven.
Når man skåler,
skal man se alle i øjnene, ellers får man syv års dårlig sex.
Det er allerede sket.
- Skål. - Er det vodka?
Nej.
- Hej. - Skål.
På dit gode helbred.
Når man starter på testosteron, advarer alle om, at du vil stinke,
svede og få forfærdelig akne. Man modtager alle disse trusler.
Og ja, jeg har et par bumser. men det er ikke noget slemt.
Jeg var bange for, at det ville blive værre.
Han begyndte at snorke.
En smule. Jeg stoppede, og han begyndte.
Hvis Marvin får alvorlige bivirkninger eller det, der er bivirkninger for mig,
eller transformationen
er for stor,
eller jeg føler fysisk, følelsesmæssigt ubehag,
så bliver vi nødt til at tale om det
for at se, om processen kan gøres langsommere.
I en ideel verden var jeg blevet født som mand.
Med alle de fysiologiske egenskaber, der følger med.
Men...
jeg ved det ikke. Jeg er realist i den forstand.
Som...
Selvfølgelig ville jeg være glad for at have et fuldskæg. Det ville være sejt.
Det ville jeg elske.
Kan du forestille dig, at du om et år sidder her med den skæggede Marvin?
Jeg kan ikke forestille mig min følelsesmæssige reaktion.
Jeg kan ikke rigtig definere det.
Hvordan skal jeg forlige mig med det, eller om jeg ikke skal.
Betyder det noget?
I det øjeblik jeg får indtryk af,
at Ivan ser mig som et kompromis eller en, der ikke er attraktiv,
fordi han skal tage sig af børnene, så forlader jeg ham.
Helt sikkert.
Hvis jeg føler, at min partner ikke vil have mig,
vil jeg ikke være sammen med ham.
Det tror jeg ikke, nogen ville.
Der er folk, hvis udseende ændrer sig på grund af alder, vægt eller sygdom.
Vi har ikke talt om det for nylig. Det burde vi måske. Jeg ved det ikke.
"Det lillebitte, forkrøblede, udmattede væsen,
der sparkede og skreg inde i mig nu,
slog så voldsomt, at jeg fik blå mærker indeni .
Var det den håbefulde, romcom-elskende idealist?
Jeg var sikker på, at jeg havde formået at kvæle ham til døde.
Nu ville han ud af det, og han ville have mig til at håbe."
Nå, men...
Når jeg taler med folk om,
hvordan transitionen går,
forventer alle, at jeg skal sige,
at det største problem må være vores forhold.
Og til en vis grad har de forventninger haft en afsmittende virkning på mig.
Jeg forventer det også.
Men...
jeg tror ikke, vi har større problemer i vores forhold
end de fleste af vores venner og jævnaldrende,
som har været sammen i 15 eller 17 år.
Vores forhold handler ikke kun om den ene ting.
Vi har børn, et hus, jobs.
Ting udvikler sig.
Vi beskæftiger os med ting, vi ikke kunne have forestillet os for et par år siden.
Ting, der var problemer dengang,
er ikke noget problem nu.
Du hjalp mig meget med mine forældre.
Fra at støtte mig, da jeg var nede,
til at tage over under deres forfærdelige telefonsamtaler.
Lad os tage på ferie uden børnene.
Ja, det kunne vi godt gøre.
Det talte vi om.
Når Kubo bliver femten,
kunne vi tage på ferie uden børn,
hvis vi stoler på dem til en vis grad.
Rejser kan være problematiske.
Du har et andet køn end i passet.
Nogle lande kan være problematiske.
Nogle er allerede et problem.
Så vi skal ikke til Iran.
Ville vi gøre det?
- Ikke længere. - Ikke længere.
Nogle lande vil altid være problematiske.
Kubo, jeg varmer maden op fra i går, okay? Se her.
- Er det en pige? - Okay?
- Nej. - Det er ikke en pige.
Okay. Jeg varmer den op for dig, ikke?
- Nej. - Ja.
Det er bedre. Nu kan jeg udelukke flere figurer.
Jeg tror, det er fifty-fifty.
Hej, far! Hvordan går det med dig?
Jeg tager på arbejde. Det er slut med at arbejde hjemmefra.
Okay.
Der er ingen nedlukning, som i foråret.
Du har ikke set børnene i et år.
- Ja, jeg ved det. - Ja.
Jeg ved det, det er svært.
Og hvordan har Zdenka det, far?
Eller giv hende røret.
- Marvin? - Hej Zdenka, kan du høre mig?
- Ja! Hvordan går det med dig? - Godt.
Jeg får så meget kærlighed her nu.
Når jeg kommer hjem eller åbner døren,
bliver jeg krammet af et barn, og det andet og så hunden.
Jeg er så elsket, det er fantastisk.
Har hun langt hår?
Jep!
Okay.
Ja, jeg arbejder, men jeg skærer ned på det.
Jeg skal omorganisere mit liv.
Genoverveje mit liv.
Revurdere mine prioriteringer.
Jeg skal tage mig af børnene.
Og også skrive, selvfølgelig.
Men jeg ender med at have mindre mindre og mindre tid til børnene.
Jeg udskyder det altid til senere. Det kan jeg ikke gøre mere.
De har mere brug for mig, forstår du?
Du tager testosteron, ikke?
Ja, jeg tager det. Siden februar.
En gang hver tolvte uge får jeg en sprøjte i ballen.
- Oscar. - Oscar? Ja, okay.
Men jeg har det fint. Bare rolig, Zdenka. Jeg har det fint.
- Ja? - Ja.
Har din mor ændret holdning lidt?
Du ved, mor...
Hun er ked af ikke at se børnebørnene,
så det har mildnet hendes holdning til mig.
Hun presser mig ikke så meget længere.
Mine forældre var meget pernitne med, hvordan vi så ud som børn.
At vi var pænt klædt på. "Det klæder dig, tag det på.
Slå håret ud, sæt det op. Tag en nederdel på."
Det har jeg hørt fra min mor. siden jeg var ti.
Så "træn, spis ikke for meget, så bliver du tyk", det hørte jeg, siden jeg var ti.
Se her.
Denne her er prikket og gul
og den her er stribet og har en tynd stilk, okay?
Den her er ikke spiselig. Og den her er.
De er en smule anderledes.
Vær forsigtig. Gør det ikke mod fingrene.
Niki talte om, hvordan mit udseende vil ændre sig, og at hun er nervøs for det,
om jeg får skæg, og om det vil se mærkeligt ud eller ej.
For dem begynder det at blive et problem,
når nogen i skolen, deres venner eller en fremmed får dem til at føle,
at det er noget mærkeligt noget. Så bliver det et problem for dem.
Er du allerede sulten?
- Spis, jeg stopper dig ikke. - Hvad?
Du har lige spist.
- Spist hvad? - En hel morgenmad.
For to timer siden.
Han tjekker det på sin app.
- For næsten tre timer siden! - Bare spis.
Vi har ikke været i Tjekkiet i to og et halvt år.
Jeg er bekymret for, hvordan det kommer til at være.
Hvordan folk vil reagere.
Hvor er de henne? Ved de, at vi kommer?
Skal vi banke på igen?
Bank, bank, bank.
- Hej, Kubi. - Hej!
Har du en dinosaur? Jeg har også en til dig.
Hej.
Hej Marvin, endelig!
- Endelig. - Hej.
Hej.
Pas på hunden!
Hej, Niki!
- Hej, far. - Hej.
Det her er Väja.
- Hej, Väja. - Endelig. Efter to år!
- To? Tre? - Jeg har allerede lukket...
To og et halvt. Lad os tjekke det. Vi kan se på billeder.
Lad os se på billederne, så ved vi det.
Wow, den bliver fantastisk.
Vi må have tilbragt 100 år i trafikken.
Tog I motorvejen?
Nej, på vej tilbage vidste vi bedre. Vi skulle købe en ny drage.
Vi købte kun én og det var en stor fejltagelse.
Så vi besluttede os for at købe en til.
- Bruger du Waze? - Nej, jeg brugte Google Maps.
Fordi Waze er den bedste.
- Okay. - Skal vi skåle for Ivan?
Ja, lad os skåle for Ivan.
Ivan!
Skål.
- Skål. - Skål.
- Tak. - Skål.
Jeg vil bare vide. om den er levende eller god.
Lad mig byde dig velkommen blandt os.
Tak skal du have!
Jeg er ikke urørlig længere.
Hvad er det for noget?
- På min skjorte? - Ja.
Min COVID-19-vits.
"Giv mig lidt plads."
Det er min personlige "hold afstand"-t-shirt.
Den er god, ikke?
Du skal ikke undskylde. Hun er derinde.
- Men det er for varmt... - Koldt vil være bedre.
Vent lidt.
Okay...
- Fyld dit glas. - Hun skal have fuldt.
Nej, det er Kubos vand.
- Det er dit. - Koldt vand er det bedste.
Jacob.
- Det er klart om to timer. - Her.
- Okay? - Det ved jeg ikke.
Jeg havde ikke set Marvin personligt før nu.
Jeg så ham på billeder med kort hår.
Ja, men...
Jeg ved det ikke.
Jeg er far, og det er jeg stolt af.
Selvom...
Desværre har jeg ikke været far på fuld tid.
Jeg var kun nærværende de første syv år, indtil vi gik fra hinanden.
Jeg flyttede væk.
Jeg føler en vis skyld over,
at jeg ikke har tilbragt
nok tid med ham eller hende.
Hun var meget køn som barn. En køn pige, men...
Jeg tror, jeg accepterede det med en vis grad af mistro,
men ikke på en negativ måde.
Hvad er det her?
Jamen dog. Er det muligt?
Eller? Så jeg accepterede det bare.
Det er, som det er, og jeg kan alligevel ikke gøre noget ved det.
Det er min datter. Nu min søn.
Vores forhold er det samme.
Det har altid været sådan her.
Jeg er glad for at se, hvordan hun har det nu. Eller han.
At han er mere tilfreds, gladere.
Det føles, som om vi så hinanden så sent som i går.
- Det er to og et halvt år siden. - Nej, da.
Det tror jeg ikke. Det er 2021.
I efteråret 2019.
I efteråret 2019, det er efteråret 2021.
Så det er to år siden.
Min ekskone, Marvins mor, tog det negativt,
men vi talte kun om det én gang.
Hun bad mig om at gribe ind, og jeg nægtede at gøre noget ved det.
Jeg kendte hende ikke under opvæksten.
Så jeg havde mere afstand.
Jeg kan kun tale om gymnasiealderen.
Og jeg har altid tænkt,
at hun ikke var helt lykkelig.
Jeg har selv svært ved at fortælle min ven om, at han sprang ud.
Jeg tror ligesom,
at det at forklare det til folk. som vi ikke er tætte med,
at han er en mand, en dreng...
Tja. Det har jeg ikke lyst til at gøre.
Jeg tror ikke, de ville forstå det.
Og det er alligevel ikke nødvendigt.
Vi plejede at kælke ned ad den bakke som børn.
Alt det her var en byggeplads.
Der var ingen stier, kun betonplader.
Som barn drømte jeg om byggepladser.
"'Det er heller ikke mit land', havde jeg lyst til at sige.
Men det var ikke sandt, ikke helt.
Der ville altid være bånd og minder.
Som mørbradbøffen, jeg ville lave til ham til aftensmad.
Der ville altid være forlegenhed og fortrydelse.
Som når man prøver at grave et træ ud,
og det aldrig lykkes at få alle rødderne ud."
Jeg tænkte, vi kunne gå mod bakketoppen først. Men det er lige meget.
Jeg lader dig føre an. Vi kan bare gå herover.
Lad os gå rundt. Så bliver vi ikke for trætte.
Jeg kan huske, at da vi var teenagere, plejede vi at klatre over hegnet der.
Vi plejede at tænde bål og se fyrværkerier der.
Var det os?
- Du boede sammen med Ivan. - Vi var bofæller, ja.
Og Ivan var en slags...
en utrolig positiv person.
Han var en super cool fyr og han dømte aldrig nogen.
Det var nyt for mig. I min familie dømte alle konstant andre.
På den ene side var han en flink fyr.
Jeg kunne rigtig godt lide ham.
Men jeg følte også, at der manglede noget.
Han tog det meget alvorligt. Han ville have dig og var sikker på det.
Ivan var på et helt andet niveau. Meget mere stabil end mig.
Jeg var lige begyndt på uni og var ikke færdig med min bachelor.
Ivan var færdig med uddannelsen, han havde et job.
Han boede alene og klarede sig selv, hvilket tiltrak mig.
Han ville have dig. Det var han sikker på.
Ikke at du var den eneste ene for ham, han var mere som:
"Hun er en god kvinde, en fantastisk en, og det er hende, jeg vil have."
Jeg ringede til dig lige efter psykoterapien.
- Jeg kan huske, jeg fortalte dig det. - Ja?
Jeg gik ud fra terapien, hvor jeg havde talt om min tvivl.
Jeg havde stadig ikke lyst til at sige ordet "trans" højt.
Og jeg ringede til dig.
Jeg gik gennem byen, flere kilometer til fods,
og fortalte dig det: "Bára, jeg er nok trans!"
Det bedste var, at i løbet af den 20 minutter lange samtale
gik du fra "Åh" til "Det skal nok gå!"
Jeg kan huske, at jeg inderst inde vidste, at det nok skulle gå.
Du søger efter dit sande jeg.
Det er ikke en slags leg eller fase.
Det er så godt, at du siger det. For det er præcis det, jeg ofte hører.
Ikke at de siger, at det er en fase,
mere som:
"Hvad er målet her? Hvad er det, du vil?"
Når nogen er trans, bliver de alles problem
uden at gøre noget.
Når jeg går et sted hen, skaber jeg øjeblikkeligt ubehag.
- Straks. - Pludselig er du anderledes.
- Folk... - Ingen har lyst til at være akavet.
Det er et instinkt. Man skal definere personen. Sikker, farlig. Kvinde, mand.
De fleste mennesker føler et behov for at give en ny person en etikette.
Sådan er der mange, der har det, inklusive min mor.
Hun mener, at dit udseende hænger sammen med, hvordan du har det,
og at folk, der ikke ser godt ud, ikke kan have det godt.
Kun smukke mennesker kan være lykkelige.
De er accepteret og elsket af alle. De lykkelige.
Jeg forstår den gode hensigt, men det gør mig stadig trist,
at en person, der er biologisk tættest på dig,
din mor,
synes, det er vigtigere, hvordan du ser ud,
end om du er i harmoni med den, du er.
Ja, her er dine småkager. Farvel, Bára.
- Vi ses snart. - Farvel.
- Tusind tak. - I lige måde.
- Vi ses i overmorgen. - På torsdag.
- Farvel. - Farvel, hold hunden.
Jeg er ligeglad med, hvad andre tænker.
Om jeg er homoseksuel eller ej.
Det er et større problem for andre mennesker end det er for mig.
Hvordan jeg bliver opfattet.
Det er lige så vigtigt for mig, som hvis de troede, at jeg var italiener.
Det er jeg ikke, men jeg er ligeglad.
Väja, giv slip, giv slip!
Vent, vent.
Hejsa.
Väja!
Väja.
Väja, giv slip.
Väja! Nej!
Jakob!
Så i dag har vi en helt særlig gæst. Jeg har mødt mange seje mennesker.
Som følge af det, og et par andre begivenheder i mit liv,
arbejdede jeg for en ny forfatter, Roe Horvat.
Roe hyrede mig. og det første, Roe sagde, var:
"Jeg ved ikke, om du vil have lyst til at lave denne bog.
Der er en masse sex, og det brød min sidste fortæller sig ikke om.
En lille smule, men ikke så meget som det, vi vil med den her bog."
Det var et lille projekt og... Da Roe sagde det, tænkte jeg:
"Ej, er vi i high school? Hvad har du?"
Men det fortsatte derfra...
Uden mere fra mig, skifter jeg bare over. Vi gør det live.
Hej Roe, hvad så? Velkommen til John Solo's Beer Brigade!
Jeg er her. Jeg håber, I kan høre mig.
Jep. Vi kan høre dig.
Nogen kommenterede, at de var overrasket over, at du havde et dagjob.
Jeg ved faktisk, hvad du laver, og ved, at du tjener gode penge på det.
Har du overvejet at skrive på fuld tid? Er det på din dagsorden, eller nej?
Jeg sagde op.
Tillykke med det! Så da du begyndte at skrive i denne stil,
hvor mange bøger skrev du så, før du nåede til Dirty Mind?
Dirty Mind var faktisk min tredje bog.
Men efter den
udgav jeg Vanilla Clouds , som er en klassisk homo-romance.
Så The Other Book var den første bog, der blev udgivet som erotik.
Og jeg tænkte på det hele tiden. Det var vist den femte eller sjette bog.
- Javel. - Jeg er ikke helt sikker. Det tror jeg.
Ja, men...
Ja, det var faktisk utroligt befriende.
Det siger mange forfattere:
"Jeg kan lide at skrive en masse sex, men det udvikler handlingen,
sex er plottet."
For mig, når jeg har set det før i tiden, var det for det meste porno.
Og det er helt okay. Det er cool og fint. Det er, hvad det er.
Nogle mennesker er vilde med det og betaler mig generøst for at læse det.
Du gjorde noget anderledes i Adam Only. Vi har talt om det privat,
men jeg har aldrig set en forfatter gøre det.
Du udviklede faktisk plottet med sex og på sådan en magisk måde.
Dine beskrivelser af sex... Jeg tør vædde på, at du har haft sex før.
Det var utroligt! Flot!
Jeg har aldrig læst noget lignende før eller siden.
Jeg har aldrig læst sexscener som dem før. Det var helt vildt.
Marvin, hvad inspirerer dig, når du skriver?
Jeg vil ikke tale om mit sexliv foran kameraet.
Glem det.
"'Jeg vil gerne elske', sagde han.
'Men først vil jeg vide, hvordan du har det.'
Jeg lukkede øjnene, overvældet.
Da jeg åbnede dem igen, gav jeg slip. Jeg var tryg.
Her i vores lille skjulested kunne jeg være sårbar.
Bange. Håbefuld.
Indånding, udånding.
Taknemmelig og i live...
Hans smil var blændende."
Vi kan spise der bagefter. De har hotdogs med kartoffelmos.
De bør have køkkenets åbningstider opslået.
DE
Flot!
Hvor gik du?
Jeg vil vælge en anden vej.
Og det er alt?
Det var godt.
Det var godt. Flot!
Du kan nå længere, det er ikke fair.
Læn dig op ad den. Ja, bare sådan der.
Ja. Fantastisk!
Rigtig godt!
Hvis mine børn er transpersoner, håber jeg,
det vil lettere for dem end det var for mig.
Men...
jeg kan ikke sige at jeg håber, at det sker.
Men hvad kan man gøre?
Jeg ville ikke åbne champagnen,
men der er ikke noget galt med barnet.
Hvis de er trans, så er de trans.
Det er ikke barnet, der skal tilpasse sig.
Ja, du er så barsk.
Jeg har ikke noget.
Vil du have den her?
Giv slip.
Kom her.
Rolig nu.
I lang tid vidste min mor ikke, at vi indspillede denne film.
Men sidste gang talte vi om det på en afslappet måde.
Mor ville ikke medvirke. Jeg respekterer det og pressede hende ikke.
Nu kan vi tale om det, uden at det bliver akavet.
Sådan som Marvin ser ud nu er på kanten af min tolerance.
Jeg ville bestemt ikke vælge den mulighed.
Men hvordan kan jeg bestemme, hvordan en anden skal se ud?
Det er virkelig absurd, men jeg har ikke noget imod Marvins udseende nu.
Jo længere inde i transitionen, jo mindre tænker jeg på...
Jeg tror faktisk ikke, at jeg ikke er trans.
Jeg ser mig selv i spejlet og jeg har det godt, jeg ser godt ud.
Det er stadig mig, ikke en anden.
Sit.
Kom nu.
Sæt dig ned.
Da vi kom hertil, var vi anderledes,
og forandringen er et resultat af vores erfaringer.
Grunden til at vi er sammen er stadig den samme.
Fordi vi elsker hinanden.
Indtil videre har Marvin ikke givet mig grund til at holde op med at elske ham.
Men ikke her.
Se der! Far fandt nogle træer der.
Ivan? Sidste gang gjorde du det her, mellem disse to.
- Til højre. - Kubo kan huske det.
Okay, op med hænderne. Jeg ved heller ikke, hvordan man gør.
- Fint. - Skal jeg fjerne rebet?
Nej, det er fint, så længe jeg ikke hænger mig i det.
Ved du hvad? Det skal være anderledes. Sådan her.
Og du kan gå ved siden af mig.
Problemet er,
at det ryster under fødderne.
- Teknisk set. - Det ved jeg.
I begyndelsen var jeg bange.
Hvad skal jeg fortælle ham? Hvordan og hvornår, og så videre.
Og så var Ivan den,
som var den største støtte.
Uden ham ville det være sværere.
Jeg holder fast i dig i lommen.
Nej, lad være!
Vent, kom tættere på, så jeg kan tage fat i dig.
Du falder ned!
Ja, sikkert. Eller jeg kunne gøre sådan her. Det er perfekt.
Bøj i knæene, hold kroppen forover.
Kig op og lad håndfladerne vende indad.
Sådan der.
Og af sted. Mere op på tæerne.
Lad os lege en leg.
- Jeg giver dig denne notesbog. - Okay.
Og du skriver i fem sætninger, hvordan din historie med Ivan vil ende.
- Skal det være med Ivan? - Ja, din familie.
Okay, det her er smertefuldt.
Mulighed nummer et:
En villa ved havet, hund, fødderne oppe, vores helbred skranter mere og mere,
men vi kan stadig spise godt og gå ture ved stranden.
Så...
et behageligt, langsomt og langt otium.
Nummer to: Apokalypsen. Langsomt eller hurtigt.
Ivan og jeg vil være holdkammerater.
- Du har birkes mellem tænderne. - Det ved jeg godt. Giv mig den.
Og det var endnu bedre,
da du så den fodboldkamp.
Det gør du ikke!
Mulighed nummer tre:
Hver af os med en ny partner,
invitationer til hinandens fødselsdagsfester.
ET ÅR SENERE ER MARVIN OG IVAN STADIG SAMMEN
Tekster af: Sheila N. Hasahya plint.com