Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
"Želim voditi ljubav", rekao je.
"Ali prvo želim znati kako se osjećaš."
Možda bih se mogao nositi s time, ali mrzio bih taj život.
SRETAN ČOVJEK
"Ť", da! "Nosiť ", jako dobro.
"Okuliare." -Da, odlično.
- Dobro čitaš slovački. - Ne znam dobro čitati.
Znaš. Najbolje ti ide na švedskom, ali znaš i na slovačkom.
Voće i povrće stoji tisuću?
Za to se može kupiti mnogo karti "Pokemón".
Mama, što se dogodilo?
Da vidim.
Što se dogodilo?
Dosta!
Bok!
Je li zavezan? -Da.
Kakav je to kamion?
Nekakva cisterna. -To je kamion za čišćenje kanalizacije.
Dođi, zlato. Možeš se otkopčati? Ne?
Dođi. -Mama, hoćemo li trčati?
Hoćemo.
Bok, Kuba. -Pozdravi tatu.
Bok!
Kad ti počinje smjena?
U subotu.
Bok, dušo.
Prestao sam se truditi igrati žensku ulogu,
koju sam igrao cijeli život. Ja sam "on" za kolege, klijente,
prijatelje, susjede, njihovu djecu.
Imam putovnicu na ime Marvin.
Radim kao grafički dizajner, kao umjetnički direktor.
Spisatelj noću.
Bok!
U redu. Kavu? -Dobro si?
- Opet piješ kavu? - Da. Donijet ću i tebi.
Bok. -Nisam stigao popiti kavu.
Imamo poplavu.
Poplavu kave.
Jeste li napokon uspjeli? -Da, ali nismo rabili...
Ako uspijemo naći.
"Kamo trebam ići?"
Dakle...
U braku sam s Marvinom od 2007.
Bilo je promjena u Marvinovom izgledu.
Drukčija odjeća, drukčija frizura i slično.
Zasad funkcionira. Najvažniji mi je odnos s Marvinom.
Odgovaramo si, dobro funkcioniramo zajedno, dobro nam je.
Dio našeg odnosa
uvijek je bio zajedničko rješavanje problema.
Trenutačno se i ne može mnogo učiniti
pa se trudim biti racionalan.
Moram dokazati da sam dovoljno muško.
Znači da ne smijem voljeti kuhanje i da ne bih trebao prati čarape.
To bi trebao raditi netko drugi. Ja bih trebao kositi travu i cijepati drva
jer moram dokazati da sam muškarac.
A kad ste muškarac koji ne voli cijepati drva i voli kuhati,
svi su ono: "Opa! Voliš kuhati? Sjajno!"
Moj bi se terapeut smijao što to kažem, ali tako je.
Imam veliku potrebu biti koristan.
A onda,
uz to što sam koristan želim imati i dovoljno vremena za ono što volim.
Super ako uspijete naći ravnotežu između tog dvoga.
Volim pisati.
Trudim se voljeti svoje likove.
Ne uspijevam uvijek. Tada znam da neće biti dobro.
Moram to promijeniti kako bih ih zavolio.
I...
Znam da je knjiga dobra kad mi nedostaju likovi.
Kad to radim, mogu isključiti sve ostalo.
Ne razmišljam ni o čemu drugome, samo o tome što pišem i uređujem.
To je poput zen meditacije.
Isključiš sve i usredotočiš se samo na fiktivni svijet,
na onaj koji sam stvoriš, svoj idealan svijet. To je potpuna sloboda.
To mi se sviđa. To je sjajno.
"Bilo mu je jako toplo.
Ušuškan u najmekše pokrivače, nježne ruke su ga milovale,
dirale mu prsa, trbuh i bedra. Obavijala ga.
Tako dobro, tako sigurno.
Mračno, ali sigurno.
Nitko ga nije vidio, nije kritizirao.
Mogao je ondje lebdjeti a da ne mora raditi ništa drugo.
Samo dopustiti da toplina ostane."
Počeo sam pisati kao žena. Nije mi to nikad išlo.
Nedavno sam našao tekstove koje sam napisao u ranim dvadesetima.
Bilo je čudno. Jako čudno.
Ženski je lik bio vrlo neženstven.
Radim kao psihijatar u Švedskoj.
Kad uđeš u medicinu, ostaješ u njoj cijeli život.
Ne mogu reći da sam genij u svom polju.
Normalan sam doktor.
Katkad bude uzbune. Pojavi se neki agresivni pacijent.
Zato imamo sustav za uzbunjivanje.
Imamo ovdje gumbe kako se nikome ne bi ništa dogodilo.
Ja sam šef pa bih to trebao organizirati.
Jedan pacijent mi je slao razglednicu svaki mjesec.
Pisao je: "Dobro sam, pijem tri piva na dan
i s njima popijem tri tablete."
A ja mislim, dobro.
A onda je godinu dana poslije umro.
Ubio se alkoholom.
Siroti čovjek.
Idemo gore.
Ovo je moje kamenje s Gotlanda. Fosili.
Ovo je iz filma "Neki to vole vruće", fotografija Jacka Lemmona.
Tako je bio odjeven.
Ovdje bi Kubík trebao spavati, ali ne spava.
Pa ovamo stavljamo svakakve stvari.
Ovo je bila Nikolina soba, ali odlučili su da će spavati zajedno.
To je za nas velik problem jer navečer ne žele zaspati.
Svako jutro i svaku večer u kupaonici smo svi četvero.
Nema nikakve privatnosti.
Ovaj sam ručnik dobio od Ivana, uvezeno je moje ime, Marvin.
Dao ga je napraviti kad sam promijenio ime.
Ovo je moja i Ivanova spavaonica. Baš smo kupili novi krevet.
Napokon imam mjesta za odlaganje.
Vidiš ovo? Njegova kuća. Što to ima Krokan?
Pojeo je. -Pojeo je sladoled.
Što je pojeo? Sladoled.
A potom je odletio.
Djeca samo žele bliskost i potporu.
To nema veze s time jesam li majka ili otac.
Zbog ptica. -Klára.
Odlično. -I bubamara.
Imam postavljenu dijagnozu.
Kontaktirao sam s endokrinološkom klinikom zbog hormonske terapije,
a tražio sam i mastektomiju.
Da, bojao sam se to reći Ivanu.
U najgorem slučaju
neće se moći nositi s time, neće moći biti sa mnom
kad me počne doživljavati kao neženu.
To je bilo...
U ljeto 2003.? -Da. -2002. ili 2003.
2003. u Banskoj Štiavnici.
Na vrhu pokraj crkvice, na kraju.
Nosio si slamnati šešir i vrećaste hlače. -Da.
A ti ribarsku kapu.
Jesam.
Ne znam točno. Kratke hlače i sandale.
Sandale i ribički šešir. -Da.
Mama!
Pa...
To je Nikol? -Da, to je Nikol.
To je stvarnost.
Što se dogodilo potom? Čega se sjećaš?
Pa...
Kad smo počeli zajedno živjeti u Brnu, bio sam više-manje siguran
da ćemo ostati zajedno.
Potom smo odlučili odseliti se zajedno u inozemstvo. To je bila velika stvar.
To što je Ivan mogao odabrati bilo koje mjesto u Europi
i ondje naći posao
bilo nam je od velike pomoći.
Pa smo odlučili...
Spava? -Što ti je?
Dakle...
Govorim o tome kako smo se doselili u Švedsku.
Da, kako smo se doselili.
Bila je to moja ideja.
Marvin je završio fakultet.
Nije bilo planova da se zaposli u Češkoj.
Ja sam već bio zaposlen kao specijalist.
Htio sam se preseliti u drugu zemlju,
gdje je sve novo, gdje bi život bio lakši.
U liberalnu zemlju, u kojoj je bolje živjeti.
Odrastamo, mijenjamo se, razvijamo se na neki način, ali...
Ali to je prirodni razvoj, zar ne?
Nismo isti kao prije 15 godina,
ali to nema veze s time što sam trans.
Ne znam kako ću se osjećati.
To sada ne mogu reći. Sigurno isto vrijedi i za Ivana.
Ali sjećam se jedne tvoje dobre šale.
Bojao sam se da ćeš se jednog jutra probuditi pokraj dlakavog smrdljivca,
uplašiti i pobjeći.
Ti si mi rekao da se bojiš da ćeš se jednoga dana probuditi,
a pola lica će ti visjeti. Toga se ti bojiš.
To je prilično realno.
Da.
Čekam i čekam i čekam...
I dalje čekam.
Trebam samo potvrdu liječnika.
Odavno sam već odlučio, ali i dalje čekam.
Što više čekam, to sam ljući što još nemam tu mogućnost.
Prvo vas pedeset ljudi mora vidjeti pedeset puta.
Onda odbor odlučuje
jesi li ili nisi, a onda ti dopust ili ne.
Vidiš? Račji oklop.
Da?
To mu je noga.
Znam da će uskoro biti sve gotovo.
Kuba, molim te, nemoj se valjati.
Dopustite mi više da mogu nastaviti živjeti.
Što? Hladno ti je?
Da vidim. -Nije mi hladno.
Nije? -Ne.
Zašto je ovo ovdje? Pit ćeš ga? -Ne, stavi u hladnjak.
Ideš u krevet?
"Veličanstvo želi da svaki čarobnjak,
čarobnica pa i vještica dođu pomoći njegovom kraljevstvu.
Dolazak je obvezan."
Što to igraš?
Netko odlazi?
Opet? Opet pauk?
I opet.
"Tada je shvatio da se zaljubljuje.
Kroz strah. Ta emocija nije bila ugodna, bez sumnje.
Sve što je mogao shvatiti od te emocije bio je strah.
Da će biti ostavljen,
da mu ljubav neće biti uzvraćena, da će ono drugo biti povrijeđeno."
Moja mama ne zna.
Zna da ću ići na operaciju, ali ne zna kada.
Zašto si odlučio da joj ne kažeš?
Zato što moja mama reagira ekstremno na tu temu,
zato što se ne slaže s time.
Iako to zna više od godinu dana,
tvrdi da ne mogu biti trans
jer me ona odgojila. Ne vjeruje da sam trans
pa sve što činim u vezi sa svojom tranzicijom
po njezinom mišljenju nemaju smisla i škodi mi.
Uništavam živote svog muža i svoje djece i naš brak.
Bok, Marvin. Nazovi me kad budeš mogao. Zanima me kako je prošlo.
Bok, Soni.
Danas je 23. rujna 2019.
Pet sati poslijepodne.
Prošlo je...
Sedam sati od operacije.
Dobro sam.
Boli, ali...
To je jedan posto od onoga što trpiš na porođaju.
Uglavnom...
Ovaj je osjećaj neopisiv.
Ne može...
Ne može se objasniti.
Bojao sam se da neću...
Da neću osjetiti olakšanje ili da ću biti zbunjen ili...
Pokazat ću to.
Pokušat ću dobro namjestiti kameru.
Tako.
Možda se vidi.
Jednostavno...
Osjećam golemo olakšanje.
Golemo olakšanje.
I...
Pomisao da ovo više neću morati prolaziti,
da je to trajno...
To je...
Neopisivo.
Trenutačno se osjećam potpuno...
Potpuno fantastično.
Imaš li kakva očekivanja u vezi s time što slijedi?
Dio njegova tijela koji će se mijenjati,
dogovorili smo se da ga više neću dirati
i da neću...
Pokušavat ću ga izbjegavati.
Ne znam što se očekuje od mene. Kako bih se trebao osjećati?
Ne grizi. -Dobro.
Da, tako je dobro.
Tako. Potom uzmeš ovo.
Otvori. -Želim otvoriti ovo.
Vidiš? Možeš crtati zvijezde.
Evo, isto je.
Mogu? -Ovako?
Tata!
Niki, hoćeš i ti voziti bicikl?
Pucaj, Kuba, pucaj! Krasno.
Što je to? -Ružno čudovište. Pazi!
Umrijet ćemo.
Nećemo. Imamo mnogo života.
Uništit će naš avion. -Neće.
Golemi robot! -Namjerno dramiš.
Naravno.
Želiš li ti voziti? -Da.
Opkolili su nas. -Kvragu! Bježi!
Možeš ti to. Pucaj!
Netko mora biti ondje. -Pucaj ravno.
Pucaj! Hajde!
Želim uzimati testosteron. Veselim se tjelesnim promjenama,
da se pogledam u ogledalo i vidim ono što zamišljam.
Ono što vidim kad pogledam sebe.
Blizu smo!
Ne baš. Motor nam je uništen.
Ali ne boj se...
Ovo su tvoje hlače, zar ne? -Da.
Spremi ih.
Da? -Želim palačinke.
Želiš palačinke? -Da. Prvo.
Prvo? Ne, jer onda nećeš jesti rižu.
Želim...
Želim palačinke.
Prvo moraš pojesti malo riže i mesa, u redu?
Evo. Tako.
Komadić ovoga i riže.
Tata će pojesti ostalo. Samo jedan komadić mesa.
U redu, Kubi?
Kad je riječ o stvarima povezanima s majčinstvom:
porodu, dojenju, trudnoći...
Htio sam djecu, zato sam to učinio. Ali osjećaj tada je bio...
Drago mi je što sam dobio natrag svoje tijelo.
Izvoli.
Ne mislim da će testosteron odmah riješiti sve moje probleme.
Tako, tako, tako...
Evo.
Bok, Soni. Pri kraju sam baterije pa samo na brzinu.
Primio sam injekciju.
Prvu.
Testosterona.
Idem na posao. Stražnjica me boli.
Mjerio sam biceps u čekaonici za slučaj alergijske reakcije.
Zasad nije narastao.
Morat ću početi vježbati kao svaki normalni čovjek.
Sada se moram brinuti za sebe,
usredotočiti se na svoj život da budem spokojan i da djeca budu dobro
i da živim normalno.
"Cijelo se društvo vrti oko seksa.
Sve priče, knjige, glazba, filmovi,
odjeća, čak i hrana, škole i radna mjesta.
Sve se svodi na parenje i razmnožavanje.
Samo mi tome dajemo plemenita imena,
kao što su pronalaženje sreće, obitelj je na prvom mjestu,
spasite djecu, romantika i slična sranja."
Ne znam čeka li Ivan da vidi
kako će sve ispasti ili ga zaista nije briga.
Zasad se čini da ga nije briga.
Stavili smo previše drva.
Imaš li kavu? -Imam. Hoćeš i ti?
Naravno. Imaš i čaja?
Nemam. Imamo li čaja? -Nemamo.
Imamo samo vode. -Diskriminacija!
Izvoli, šefe, salatu.
Bože! Gori!
Mama, mokro je!
Je li golema? -Golema je!
Sad moramo čekati da dogori.
Kuba, uvijek se živciraš. Ovako.
Je li gotovo? -Još nije.
Ne! Ja sam na redu. -Gori.
Nisu mi dali pivo pa pijem vodu.
Ima li ovo smisla ako nema piva?
Kada ga natjeram da se izrazi
to obično završi time da kaže da ne zna.
Da mu sada ne smeta i ne zna hoće li mu ikada smetati.
Mama, ovdje sam!
Bok, Kuba! Skakat ćeš?
Sjajno.
Na poslu, govorim o Marvinu kao o muškarcu.
Nisam svima to detaljno objasnio.
To će doći s vremenom.
Bok.
Čuješ me? Super. Idem kući.
Trebam li što kupiti?
Da, imamo hrane.
Imamo hrane, to je najvažnije.
Rođena sam kao Mary Patterson,
ali onda sam se udala i uzela muževo ime
pa sam sada Neil Patterson.
Rekoh: "Ako me Bog voli, pokazuje to na čudan način."
Što? -Ima jednu kuglu.
I? Samo jednu?
Ima samo jednu kuglu.
Kaže "želi da ih razbijem", a ima samo jednu kuglu. I dvije bijele.
- ... zaobljenu stražnjicu. - Da, ima dobru stražnjicu.
Da. Stvar je u tome, Rufus, stari, ženiš se pa...
Ne mogu kontrolirati što će on osjećati ili neće.
Nekako će se to riješiti.
Većina naših prijatelja je prekinula ili će prekinuti.
"Zbunjen nije bila dovoljno točna riječ da to opišem.
Osjećao sam se potpuno izbačenim iz tračnica.
Bio sam bespomoćan promatrač, a sve što sam trebao imati pod kontrolom
jurilo je naprijed u nepoznat kaos,
vukući za sobom moje izudarano tijelo."
Znam da ću se osjećati grozno ne napravim li te promjene.
A to ne bi bilo dobro ni za koga,
ne bih nikom pomogao tim "nesebičnim činom".
Bok, Soni. Danas je 1. kolovoza 2020.
Ivan kod kuće gradi ogradu.
djeca izrađuju rukotvorine,
a ja idem s Jurjem na piće.
Ovaj je datum važan. Mogao sam se prvi put obrijati.
Ne zato što sam imao konkretne brkove,
nego zbog tri dlake na bradi.
A sive dlačice pod nosom izgledale su malo glupo.
Dakle svježe sam obrijan i idem na piće s prijateljem.
Kad nazdravljaš,
moraš sve pogledati u oči ili se sedam godina nećeš seksati.
Za to je kasno.
Živjeli. -Je li to vodka?
Nije.
Živjeli.
Uzdravlje.
Kad počneš uzimati testosteron, svi te upozoravaju da ćeš smrdjeti,
znojiti se i dobiti akne. Primiš sva ta upozorenja.
I da, imam nekoliko prištića, ali nije to ništa strašno.
Bojao sam se da će biti gore.
Počeo je hrkati.
Malo. Ja sam prestao, a on je počeo.
Bude li Marvin imao nuspojave ili što bi se meni činile kao nuspojave
ili bi transformacija
bila prevelika
ili bih ja osjećao bilo kakvu nelagodu,
morali bismo razgovarati o tome,
vidjeti može li se proces malo usporiti.
U idealnom svijetu rodio bih se kao muškarac.
Sa svim tjelesnim atributima koji idu uz to.
Ali...
Ne znam, realan sam što se toga tiče.
Kao...
Da, volio bih imati gustu bradu. To bi bilo super.
Volio bih to.
Možeš li si zamisliti da ćeš iduće godine sjediti pokraj bradatog Marvina?
Ne mogu zamisliti kakva će biti moja emocionalna reakcija.
Ne mogu je definirati.
Kako da to prihvatim ili ne prihvatim.
Je li to uopće važno?
Čim dobijem osjećaj
da me Ivan vidi kao kompromis ili nekog neprivlačnog
koga mora trpjeti zbog djece, ja ću prekinuti s njim.
Bez sumnje.
Ako imam osjećaj da je netko sa mnom, iako to ne želi,
onda ja ne želim biti s tom osobom.
Mislim da nitko ne bi htio.
Ljudima se promjeni izgled jer ostare, udebljaju se ili se razbole.
Nismo o tome razgovarali u zadnje vrijeme. Možda bismo trebali.
"Sićušno, osakaćeno, iscrpljeno stvorenje
koje je sada u meni vrištalo i ritalo se...
Toliko se bacao da mi je izudarao utrobu.
Je li to bio idealist pun nade, koji voli romantične komedije?
Bio sam siguran da ću ga ugušiti.
Sada je htio izaći i htio je da se nadam."
Pa...
Kad razgovaram s ljudima
o tome kako protječe prijelaz,
svi očekuju da ću reći
da je najveći problem naš odnos.
U nekoj je mjeri to negativno utjecalo na mene
jer i ja to katkad očekujem.
Ali...
Ne mislim da imamo više problema
od većine svojih prijatelja i znanaca,
koji su zajedno 15 ili 17 godina.
Naš se odnos ne temelji na jednoj stvari.
Imamo djecu, dom, posao...
Stvari se razvijaju.
Nosimo se sa stvarima koje prije par godina nismo ni zamišljali.
A ono što je tada bio problem,
sada više nije.
Mnogo si mi pomogao oko mojih roditelja.
Od toga da si bio uz mene kad sam se raspadao,
do toga da si uzimao telefon tijekom njihovih groznih poziva.
Pođimo na odmor bez djece.
Mogli bismo.
Razgovarali smo o tome.
Kad Kubo bude imao 15 godina,
mogli bismo na odmor bez djece.
Ako im budemo vjerovali u nekoj mjeri.
Putovanje bi moglo biti problematično.
Bit ćeš drukčijeg spola nego što ti piše u putovnici.
U nekim zemljama to može biti problematično.
U nekima već jest.
Onda nećemo u Iran.
A inače bismo išli?
Sad više ne. -Sad više ne.
Neke će zemlje uvijek biti problematične.
Kuba, podgrijat ću ti večeru od jučer, može?
Je li žensko?
Nije. -Nije žensko.
U redu? Podgrijat ću ti.
Ne. -Da.
Bolje je. Sad mogu eliminirati neke.
Mislim da je pola-pola.
Bok, tata. Kako si?
Idem na posao. Nema više rada od kuće.
Dobro.
Nema zatvaranja svega kao na proljeće.
Djecu nisi vidio jednu godinu.
Znam. -Da.
Znam, teško je.
Kako je Zdenka?
Ili mi je daj na telefon.
Marvin? -Bok, Zdenka. Čuješ me?
Da. -Sjajno.
Primam mnogo ljubavi kod kuće.
Kad dođem kući ili otvorim vrata,
zagrli me jedno dijete, potom drugo, a potom pas.
Toliko sam voljen. Sjajno je.
Ima li dugu kosu?
Da.
Dobro.
Da, radim, ali sve manje.
Moram si reorganizirati život.
Razmisliti o njemu.
Presložiti prioritete.
Brinut ću se o djeci.
I pisati, naravno.
Ali nikad nemam vremena za djecu.
Stalno to odlažem. Ali više ne može tako.
Ona me trebaju više.
Uzimaš li testosteron?
Da, od veljače.
Svakih 12 tjedana dobivam injekciju u stražnjicu.
Oscar. -Oscar? U redu.
Ali dobro sam, ne moraš se brinuti.
Da? -Da.
Je li se tvoja mama predomislila?
Znaš, moja mama...
Tužna je što ne viđa unuke
pa je malo popustila i prema meni.
Više ni mene ne pritišće toliko.
Moji su roditelji jako držali do toga kako smo izgledali kao djeca.
Da smo lijepo odjeveni. "Ovo ti stoji, odjeni ovo...
Raspusti kosu, zaveži je, odjeni suknju..."
To slušam od mame od desete godine.
"Vježbaj, ne jedi previše ili ćeš se udebljati" slušam od desete godine.
Vidi.
Ova je pjegasta i žuta,
a ova je prugasta i ima tanki stručak.
Ova nije jestiva. Ova jest.
Malo su drukčije.
Pazi. Nemoj prema prstima.
Niki je rekla da je malo nervozna oko toga kako ću izgledati.
Hoću li imati bradu i hoće li izgledati čudno.
Za njih će to biti problem
kad netko u školi, njihovi prijatelji ili neznanci izrazi
da je to nešto neobično. Tada ću to rješavati.
Već si gladan?
Jedi. -Što?
Sad si jeo.
Što sam jeo? -Cijeli doručak.
Prije dva sata.
Provjerava u svojoj aplikaciji.
Prije gotovo tri sata. -Jedi.
Nismo bili u Češkoj dvije i pol godine.
Malo me muči kako će to proći.
Kako će ljudi reagirati.
Gdje su? Znaju li da dolazimo?
Da opet pokucamo?
Kuc, kuc, kuc.
Bok, Kubi! -Bok!
Imaš dinosaura? Imam i ja za tebe jednog dinosaura.
Bok.
Bok, Marvin. Napokon.
Napokon. -Bok!
Bok.
Pazite na psa.
Bok, Niki!
Bok, tata! -Bok!
Ovo je Väja.
Bok, Väja! -Napokon. Nakon dvije godine.
Dvije? Tri?
Dvije i pol. Provjerimo. Pogledajmo fotografije.
Pogledajmo fotografije pa ćemo znati.
To će biti sjajno.
Vozili smo sigurno deset sati.
Išli ste autocestom?
Ne. Na povratku smo bili pametniji. Morali smo kupiti i drugog zmaja.
Kupili smo samo jedan i to je bila velika pogreška.
Pa smo odlučili kupiti još jedan.
- Vozili ste prema "Wazeu"? - Ne, prema "Google Maps".
"Waze" je najbolji.
Dobro. -Nazdravimo Ivanu.
Da, nazdravimo Ivanu.
Ivan!
Živjeli.
Živjeli. -Živjeli.
Hvala. -Živjeli.
Samo želim znati je li živo.
Dobro došao.
Hvala.
Više nisam nedodirljiv.
Što je to?
Na majici? -Da.
Moja šala o COVID-u.
"Give me some space."
Moja osobna majica "drži se podalje".
Dobra je, zar ne?
Nemoj se ispričavati. Unutra je.
Ali prevruća je. -Hladna je bolja.
Čekaj.
Dobro.
Napuni čašu. -Mora biti puna.
Ne, ovo je za Kubu.
Ova je tvoja. -Hladna voda je najbolja.
Jakob.
Bit će spreman za dva sata. -Tako.
Dobra? -Ne znam.
Nisam dosad vidio Marvina osobno.
Vidio sam ga na fotografijama, s kratkom kosom.
Da, ali...
Ne znam.
Otac sam i ponosim se time.
Iako...
Nažalost, nisam uvijek bio prisutan.
Bio sam prisutan prvih sedam godina dok se nismo rastali.
Odselio sam se.
Osjećam da se moram iskupiti
što nisam provodio
dovoljno vremena s njim ili njom.
Bila je vrlo lijepa kao dijete.
Mislim da sam to prihvatio s malo nepovjerenja,
ali ne na negativan način.
Što je to?
Je li to moguće?
Ili nije? Pa sam jednostavno to prihvatio.
Tako je kako je, ionako ja tu ništa ne mogu.
To je moja kći. Sada moj sin.
Naš je odnos isti.
Uvijek je bilo ovako.
Drago mi je što vidim kakva je. To jest, kakav.
Spokojniji je, sretniji.
Imam osjećaj kao da smo se vidjeli još jučer.
Nismo se vidjeli dvije i pol godine. -Nije valjda!
Mislim da nije tako. Sad je 2021.
U jesen 2019.
U jesen 2019. i jesen 2021.
Dakle prošle su dvije godine.
Moja bivša žena, Marvinova majka, nije to dobro prihvatila,
ali samo smo jedanput razgovarali o tome.
Molila me da nekako to spriječim. Odbio sam.
Nisam je poznavala dok je bila dijete
pa sam imala veću distancu.
Mogu govoriti samo o srednjoškolskoj dobi.
Uvijek mi se činilo
da nije bila posve sretna.
Nije mi bilo lako reći prijateljima o tome.
Mislim
da objašnjavati nekom s kime nismo bliski
da je muškarac...
Ne znam, ne da mi se.
Mislim da ne bi shvatili,
a ionako ne trebaju.
Spuštali smo se niz ovaj brežuljak.
Sve je ovo bilo gradilište.
Nije bilo staza, samo betonske ploče.
Kao mali sanjao sam o gradilištima.
"'To nije ni moja zemlja', htio sam reći.
Ali to nije bila istina. Ne u potpunosti.
Uvijek će biti veza i uspomena.
Poput ramsteka koji sam mu htio pripremiti za večeru.
Uvijek ima neugodnih trenutaka i stvari za kojima žalimo
kao kad pokušavate iskopati stablo,
ali ne uspijevate izvaditi sve korijenje."
Mogli bismo prvo ići prema vrhu. Ali svejedno.
Ti vodi. Možemo ići i ovuda.
Idemo okolo, nećemo se umoriti.
Sjećam se da smo se kao tinejdžeri penjali preko one ograde.
Ondje smo palili vatru i gledali vatromet.
Mi smo to radili?
- Živjela si s Ivanom. - Da, bili smo cimeri.
I Ivan je bio
nevjerojatno pozitivna osoba.
Bio je kul i nikoga nije kritizirao.
To je bilo nešto novo za mene. U mojoj obitelji stalno se nekoga kritizira.
Bio je dobar momak.
Jako mi se sviđao,
ali nešto je nedostajalo.
On je bio ozbiljan, htio je tebe i bio je siguran u to.
Ivan je bio na drugoj razini. Mnogo stabilniji od mene.
Bio sam na početku studija. Nisam završio ni prvi stupanj.
Ivan je završio fakultet, imao je posao.
Živio je sam, brinuo se sam za sebe... To mi je bilo jako privlačno.
Htio je tebe. Bio je siguran u to.
Ne u smislu da si za njega bila jedina, nego:
"Dobra je žena, divna i nju želim."
Tebe sam prvu nazvao poslije psihoterapije.
Rekao sam ti to. -Da?
Završio sam s terapijom, na kojoj smo razgovarali o mojim sumnjama.
Još nisam htio naglas izgovoriti riječ "trans".
I odmah poslije sam nazvao tebe.
Išao sam kroz grad, nekoliko kilometara pješice,
i rekao sam ti: "Bára, ja sam vjerojatno trans."
Razveselilo me što si tijekom tih 20 minuta razgovora
od "oh" došla do "sve će biti u redu".
Sjećam se da sam duboko u sebi znala da će sve biti u redu.
Otkrivaš tko si zaista.
Nije to nikakva igra ni faza.
Sjajno je što to govoriš jer sam se baš toga naslušao.
Ne kažu baš da je to faza, više nešto kao:
"Što to pokušavaš? Što želiš?"
Kad je netko trans, odjedanput, a da ništa ne učini,
postaje svačiji problem.
Kad nekamo odem, odmah nastane neugoda.
Odmah. -Odjedanput si drukčiji.
Jer ljudi... -Nitko ne želi biti neugodan.
To je nagon. Moraš odrediti osobu. Sigurna, opasna. Žena, muškarac.
Većina ljudi ima potrebu staviti etiketu na nešto novo.
Mnogi su ljudi takvi pa i moja mama.
Misli da tvoji osjećaji ovise o tome kako izgledaš
i da se oni koji izgledaju loše ne mogu osjećati dobro.
Da samo lijepi ljudi mogu biti sretni.
Jer njih svi prihvaćaju i vole. To znači da su sretni.
Shvaćam da ima dobre namjere, ali mi je ipak žao
da osoba koja ti je biološki najbliža,
tvoja mama,
misli da je važnije kako izgledaš
nego da si u skladu s time tko jesi.
Ovdje su ti keksi. Bok, Bára.
Vidimo se. -Bok.
Puno ti hvala. -Hvala i tebi.
Vidimo se preksutra. -U četvrtak.
Bok! -Bok! Drži psa.
Nije me briga što ljudi misle.
Jesam li gay ili ne.
To je veći problem za druge nego za mene.
To kako me se doživljava.
To mi znači jednako toliko kao da misle da sam Talijan.
Nisam, ali nije me briga.
Väja, pusti. Pusti.
Čekaj. Čekaj.
Hej.
Väja.
Väja, pusti.
Väja! Ne!
Jakob!
Danas imamo posebnog gosta. Upoznao sam mnogo kul ljudi.
Zbog toga i drugih događaja u mojem životu
radio sam za pisca za kojeg još nisam radio, Roea Horvata.
Roe me angažirao i prvo što je rekao bilo je:
"Nisam siguran hoćeš li htjeti raditi ovu knjigu.
U njima ima mnogo seksa, a zadnjem se naratoru to nije baš svidjelo.
Malo jest, ali nedovoljno za ovu knjigu."
Bio je to mali projekt... Kad je Roe to rekao, pomislio sam:
"Zar smo klinci? Što imaš?"
Ali odatle je krenulo...
Dosta od mene. Prebacit ću, obavit ćemo ovo uživo.
Bok, Roe! Kako si? Dobro došao u Pivsku brigadu Johna Solosa.
Ovdje sam. Nadam se da me čujete.
Da, čujemo te.
Netko je komentirao da ih čudi što imaš redovan posao.
Znam što radiš i da pristojno zarađuješ,
ali jesi li razmišljao o tome da se posvetiš samo pisanju?
Dao sam otkaz.
Čestitam. Kad si počeo pisati ovim stilom?
Koliko si knjiga napisao prije "Dirty Minda"?
"Dirty Mind" moja je treća knjiga.
Ali poslije nje
objavio sam "Vanilla Clouds", klasični gay ljubavni roman.
"The Other Book" prva je knjiga objavljena kao erotski roman.
Mislim da je to peta ili šesta knjiga.
Da. -Nisam siguran, mislim da jest.
Da, ali...
Bilo je vrlo oslobađajuće.
Mnogi pisci kažu:
"Volim u knjigu stavljati mnogo seksa, ali on pokreće radnju,
seks je radnja."
Kad sam to vidio, u većini je slučajeva to bila pornografija.
I to nije ništa pogrešno. U redu je.
Neki to vole i dobro mi plaćaju da to čitam.
Ti si učinio nešto drukčije u knjizi "Adam Only". Govorili smo o tome,
ali nisam još vidio da pisac to radi.
Zaista si razvio radnju seksom i to na čaroban način.
Tvoji opisi seksa... Kladim se da si se seksao.
Nevjerojatno je. Bravo.
Nisam prije ni poslije čitao takvo nešto.
Nisam još nikad pročitao takve opise seksa.
Marvin, što te nadahnjuje kad pišeš?
Neću razgovarati o svom seksualnom životu pred kamerom.
Nema šanse.
"'Želim voditi ljubav', rekao je.
'Ali prvo me zanima kako se osjećaš.'"
Zatvorio sam oči, preplavljen emocijama.
Kad sam ih opet otvorio, prepustio sam se. Bio sam siguran.
Ovdje, u našem skrovištu, mogao sam biti ranjiv,
uplašen, pun nade.
Udahni, izdahni.
'Zahvalan i živ...'
Njegov je osmijeh bio zasljepljujuć."
Poslije možemo ondje nešto pojesti. Imaju hrenovke i pire od krumpira.
Treba pisati radno vrijeme kuhinje.
ONI
Lijepo.
Kuda si išao?
Odabrat ću drugi put.
I to je to?
Bilo je dobro.
Odlično. Lijepo!
Ti možeš dalje dosegnuti, nije pošteno.
Nasloni se na to. Da, tako.
Da. Super!
Odlično!
Budu li moja djeca trans,
nadam se da će im biti lakše nego meni.
Ali...
Ne mogu reći da si to priželjkujem.
Ali što možeš?
Ne bih otvarao šampanjac,
ali s tim je djetetom sve u redu.
Ako su trans, onda su trans.
Nije dijete ono koje se treba prilagoditi.
Da, opaka si.
Nemam ništa.
Hoćeš li ovaj?
Pusti.
Dođi.
Budi dobra.
Dugo nisam mami rekao da snimamo ovaj film.
Ali prošli put ležerno smo o tome razgovarali.
Mama nije htjela pred kameru. Poštujem to i nisam je prisiljavao.
Sad možemo razgovarati o tome bez neugodnosti.
To kako Marvin izgleda sada, na rubu je moje tolerancije.
Ne bih ovo odabrao,
ali ne mogu ja odlučivati kako će netko izgledati.
To je apsurdno, ali to kako sada izgleda ne smeta mi.
Što sam dalje u tranziciji, to manje razmišljam o...
Zapravo ne pada mi na pamet da nisam trans.
Pogledam se u ogledalo i mislim da izgledam dobro.
To sam ja, nije to nitko drugi.
Sjedni.
Dođi.
Sjedni.
Kad smo došli ovamo, bili smo drukčiji.
Ta je promjena rezultat naših iskustava.
Razlog zašto smo zajedno i dalje je isti.
Zato što volimo jedno drugo.
Zasad mi Marvin nije dao nijedan razlog da ga prestanem voljeti.
Ali ne ovdje.
Gle, tata je našao neka stabla.
Ivan, zadnji si put to učinio ovdje. Između ona dva.
Desno. -Kuba se sjeća.
Tako. Ruke gore. Ni ja ne znam kako se to radi.
Super. -Da maknem uže?
Ne, u redu je. Dok se god ne objesim na njega.
Znaš što? Moram se držati drukčije. Ovako.
I hodaj pokraj mene.
Problem je
što ti se trese pod nogama.
U načelu. -Znam.
U početku sam se bojao.
Što da mu kažem, kako i kada da mu kažem, i tako dalje.
A onda je upravo Ivan bio taj
koji mi je pružio najveću potporu.
Bez njega bi to bilo mnogo teže.
Držat ću te za džep.
Nemoj.
Dođi bliže da se mogu uhvatiti za tebe.
Past ćeš.
Vjerojatno. Ili mogu ovako. Savršeno.
Savij koljena i nagni se naprijed.
Gledaj gore, a dlanove okreni prema sebi.
Tako.
I hodaj. Više na prstima.
Igrajmo igru.
Dat ću ti ovu bilježnicu. -Dobro.
I napiši pet rečenica o tome kako će završiti tvoja i Ivanova priča.
- Mora li biti s Ivanom? - Da, vaša obitelj.
Dobro. Ovo je bolno.
Prva mogućnost:
vila uz more, pas, noge gore, zdravstveni problemi se nižu,
ali i dalje možemo jesti dobro i šetati plažom.
Dakle...
Ugodna, smirena i duga mirovina.
Druga mogućnost: apokalipsa, spora ili brza.
Ivan i ja bit ćemo u istoj ekipi.
Imaš maka među zubima. -Znam. Daj mi to.
To je bilo još bolje
kad si gledao onu nogometnu utakmicu.
Da se nisi usudio.
Treća mogućnost:
Svatko će imati novog partnera,
i pozivat ćemo se na proslave rođendana.
POSLIJE JEDNE GODINE MARVIN I IVAN I DALJE SU ZAJEDNO
MEDIATRANSLATIONS