Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
"Vreau să fac dragoste", a spus el.
"Dar mai întâi, trebuie să ştiu cum te simţi."
Aş putea suporta, dar nu mi-ar plăcea să trăiesc aşa.
UN BĂRBAT FERICIT
Da ! "Nosit", foarte bine !
- "Okuliare." - Da, excelent !
- Ştii să citeşti bine în slovacă. - Nu atât de bine.
Ba da. Cel mai bine te descurci în suedeză, dar ştii şi slovacă.
Fructele şi legumele costă 1000 ?
Poţi să cumperi multe cărţi Pokemón cu atât !
Mami ! Ce s-a întâmplat ?
Arată-mi.
Ce s-a întâmplat ?
Gata !
Pa !
- Are centura ? - Da.
Ce e în camionul acela ?
- Un fel de cisternă. - Cred că spală canalele.
Haide, dragă. Poţi să-ţi dai centura jos ? Nu poţi ?
- Haide. - Mami, o să fugim ?
Da, o să fugim.
- Pa, Kubo. - Ia-ţi la revedere de la tati.
Pa ! Şi ai plecat !
Când lucrezi ?
Să lucrez ? Sâmbătă.
Pa, dragă.
Am încetat să mă îngrijorez că trebuie să fiu feminină,
lucru pe care l-am făcut toată viaţa. Sunt un "el" pentru colegi, clienţi,
toţi prietenii mei, vecinii şi copii lor.
Am paşaport şi acum mă numesc Marvin.
Sunt designer grafic şi director artistic.
Scriitor noaptea.
Bună !
- Sunt bine. Cafea ? - Eşti bine ?
- Iar bei cafea ? - Da, iau eu.
- Bună. - Nu am avut timp să iau cafea.
E o inundaţie !
Inundaţie cu cafea.
- Ai reuşit într-un final ? - Da, dar nu am folosit...
Dacă putem găsi.
"Unde ar trebui să mă duc ?"
Deci...
Sunt căsătorit cu Marvin din 2007.
Au existat schimbări în înfăţişarea lui Marvin.
Haine diferite, coafuri diferite şi aşa mai departe.
E bine până acum. Pentru mine, relaţia cu Marvin e tot ce contează.
Ne potrivim şi ne place să fim împreună.
O parte din relaţia noastră
a fost mereu să rezolvăm probleme împreună.
În plus, nu avem ce să facem în privinţa asta,
aşa că încerc să fiu raţional.
Trebuie să demonstrez că sunt îndeajuns de masculin.
Asta înseamnă că nu ar trebui să-mi placă să gătesc, să spăl,
altcineva ar trebui să facă asta. Trebuie să-mi placă să tai iarba şi lemnele.
Fiindcă trebuie să dovedesc că sunt bărbat.
Dar când eşti un bărbat căruia nu îi place să taie lemnele
şi preferă să gătească, toată lumea se miră.
Terapeutul meu ar râde fiindcă recunosc, dar e adevărat.
Trebuie să fiu folositor.
Iar apoi,
chiar dacă sunt folositor, trebuie să am timp pentru lucrurile care îmi plac.
Dacă găseşti un echilibru între aceste două, e minunat.
Îmi place să scriu.
Încerc să mă fac să-mi placă de personajele mele.
Câteodată nu funcţionează. Aşa îmi dau seama că nu scriu bine.
Trebuie să schimb totul ca să-mi placă de ele.
Şi...
Ştiu că o carte e bună când îmi e dor de personaje.
Pot să ignor totul în acele momente.
Nu mă gândesc la nimic, ci doar la ce scriu sau editez.
E ca o meditaţie Zen.
Îţi goleşti mintea şi te concentrezi pe acea lume fictivă
pe care o creezi pentru tine, o lumea ideală. Asta e libertatea totală.
Asta îmi place. E minunat.
Era încălzit.
Înfăşat cu cele mai moi pături, mâini blânde care îl linişteau
îi atingeau pieptul, stomacul şi coapsele, învăluindu-l.
Atât de bine şi sigur.
În întuneric, dar în siguranţă.
Era nevăzut, nejudecat.
Putea să plutească acolo, fără să fie nevoit să mai facă altceva.
Lasă căldura să stea.
Am început să scriu când eram femeie, dar nu a funcţionat.
Recent, mi-am găsit scrierile de când aveam 20 de ani.
Era ciudat. Foarte ciudat.
Personajul feminin nu era deloc feminin.
Lucrez ca psihiatru în Suedia.
Odată ce înveţi medicina, o profesezi pe viaţă.
Nu pot să spun că sunt un geniu în domeniul meu.
Sunt un doctor normal.
Câteodată avem alarme. Pacienţi agresivi.
Avem un sistem de alarmă aici.
Avem nişte butoane, ca nimeni să nu păţească nimic.
Eu sunt şeful, aşa că eu ar trebui să organizez totul.
Un pacient îmi trimite o carte poştală în fiecare lună.
Îmi scrie lucruri precum: Sunt bine, beau trei beri pe zi
şi iau câte trei pastile.
Mă gândeam: "Tare".
Iar după un an, a murit.
A băut până a murit.
Bietul de el.
Urcăm.
Aici sunt rocile mele din Gotland, fosile.
Tabloul este din filmul "Unora le place jazul". O poză cu Jack Lemmon din platou.
Era îmbrăcat aşa.
Aici ar trebui să doarmă Kubík, dar nu o face.
Aşa că putem lucruri la întâmplare aici.
Aici era camera lui Nikol, dar au decis să doarmă împreună.
E o problemă pentru noi. Seara nu adorm.
În fiecare dimineaţă şi seară suntem toţi patru aici.
Nu avem intimitate, apropo.
Am primit prosopul de la Ivan cu numele meu, Marvin, brodat.
Când mi-am schimbat numele mi l-a făcut cadou.
Iar acesta este dormitorul meu şi al lui Ivan. Tocmai ne-am luat un pat nou.
În sfârşit avem un spaţiu de depozitat.
Vezi asta ? Casa lui. Ce are Krokan aici ?
- A mâncat-o. - A mâncat îngheţata.
Ce a mâncat ? Îngheţata. A mâncat îngheţata.
Şi apoi a zburat.
Copiii vor pe cineva care să le fie apropiat, să îi sprijine.
Nu contează dacă sunt mamă sau tată.
- Datorită jocurilor şi păsărilor. - Klára.
- E minunat. - Şi o buburuză.
Mi-am pus diagnosticul.
Am contactat clinica endocrinologică pentru un tratament hormonal
şi am cerut o operaţie de masectomie.
Da, mi-a fost teamă să îi spun lui Ivan.
În cel mai rău caz,
nu o să poată fi cu mine
de îndată ce nu mă mai consideră femeie.
Asta a fost în...
Vara anului 2003 ? Da, aşa cred 2002 sau 2003.
2003 în Banská Štiavnica.
Sus, până la biserica aceea mică, până în capăt.
- Ai purtat o pălărie şi pantaloni largi. - Da.
Aveai o pălărie pe cap.
Da, ei bine...
Nu ştiu exact, pantaloni scurţi şi sandale.
- Sandale şi pălărie... - Da.
Mami !
Ei bine...
- E Nikol ? - Da, e Nikol.
Asta e treaba adevărată.
Ce s-a întâmplat apoi ? Îţi aminteşti ?
Ei bine...
Când ne-am mutat împreună în Brno, eram mai mult sau mai puţin sigur
că o să rămânem împreună.
Apoi am decis să ne mutăm peste hotare împreună, ceea ce e un lucru important.
Faptul că Ivan a putut să aleagă aproape orice loc din Europa
ca să lucreze
a fost de ajutor.
Discutam...
- Doarme ? - Ai înnebunit ?
Deci ?
Vorbeam despre cum ne-am mutat în Suedia.
Cum ne-am mutat. Da.
A fost ideea mea
Marvin îşi terminase studiile
şi nu avea niciun plan să se angajeze în Republica Cehă.
Eram deja angajat ca specialist la vremea aceea.
Voiam să mă mut în altă ţară,
unde totul e nou, unde viaţa e mai uşoară.
O ţară liberală, în care e uşor să trăieşti.
Ne maturizăm, ne schimbăm, evoluăm cumva, dar cred că este
o dezvoltare naturală, nu ?
Suntem diferiţi de acum 15 ani,
dar nu are legătură cu faptul că eu sunt trans.
Nu ştiu cum o să mă simt în viitor.
Nu pot să-mi dau seama. Şi cred că e la fel pentru Ivan.
Dar îmi amintesc o glumă bună pe care ai făcut-o.
Îmi era teamă că într-o zi, o să te trezeşti lângă o pacoste urât mirositoare,
o să te sperii şi o să fugi.
Mi-ai spus că îţi era teamă că o să te trezeşti
cu jumătate de faţă căzută, aşa. Asta era teama ta.
E adevărat.
Da.
Aştept şi aştept...
Încă aştept.
Singurul lucru de care am nevoie este certificarea de la doctor.
Am decis acum mult timp, dar încă trebuie să aştept.
Cu cât aştept mai mult, cu atât mă supără faptul că nu am oportunitatea.
Este astfel: Cincizeci de oameni trebuie să te vadă de cincizeci de ori.
Apoi, comitetul convine şi decide
că eşti sau nu. Apoi, îţi dau voie sau te refuză.
Vezi ? O carapace de crab.
Da ?
E piciorul lui, da.
Ştiu că o să se termine în curând.
Da. Kubo, te rog, nu te bălăci aici.
Vă rog, oferiţi-mi asta, ca să pot merge mai departe.
Ce ? Ţi-e frig ?
- Să văd. - Nu mi-e frig.
- Nu ? - Nu.
- De ce e asta aici ? O vrei ? - Nu, pune-o în frigider.
Te pui în pat ?
Maiestatea Sa urează fiecărui vrăjitor,
magician şi chiar vrăjitoare să vină în autorul ţării lor.
Participarea e obligatorie. Este...
Ce te joci ?
Pleacă cineva ?
Din nou ? Păianjenul, din nou?
Şi din nou.
Atunci a realizat că se îndrăgostea.
Prin frică, nimic plăcut prin acea emoţie, asta era sigur.
Din acea emoţie, el înţelegea doar frică.
De a fi părăsit,
de a nu fi iubit înapoi, de a răni.
Mama nu ştie.
Ştie că o să mă operez, dar nu ştie când.
I-ai decis să nu îi spui ?
Mama mea reacţionează extrem
când vine vorba despre asta
fiindcă nu e de acord.
Şi chiar dacă ştie de un an,
spune că nu pot să fiu trans,
fiindcă ea m-a crescut. Nu crede că sunt trans.
Toate lucrurile pe care le fac pentru schimbare
şi au sens şi crede că mă automutilez.
Distrug viaţa soţului şi copiilor mei şi căsnicia mea.
Bună Marvin, sună-mă când poţi. Vreau să ştiu cum a fost.
Bună, Soni.
Este 23 septembrie 2019.
Ora 17.
Şi au trecut...
Şapte ore de la operaţie.
Sunt bine.
Doare, dar
Numai un procent faţă de ce simţi la naştere.
Oricum, eu...
Sentimentul e de nedescris.
Este...
Cred că este inexplicabil.
Îmi era teamă că nu...
Că nu o să mă simt uşurat sau că o să fiu confuz, dar...
Lasă-mă să-ţi arăt.
O să încerc să poziţionez camera
corect.
Aşa.
Poate se vede.
Ştii...
Mă simt uşurat !
Extrem de uşurat.
Şi...
Gândul că nu o să mai trec prin asta,
că e permanent...
Este...
Este de nedescris.
Acum mă simt complet...
Uimitor !
Ai aşteptări pentru ce urmează ?
Partea care i se schimbă a corpului,
am decis în trecut
că n-o să i-o mai ating
şi că nu...
O să o evit puţin.
Nu ştiu ce aşteptări sunt de la mine. Ce ar trebui să simt ?
- Nu o muşca - Sigur.
Da, aşa e.
Aşa. Apoi iei asta. Uite.
- O deschizi aşa. - Vreau să deschid asta.
Vezi ? Poţi să faci stele, ca asta.
Nu, aici, e la fel.
- Pot ? - Aşa ?
Tati !
Niki, vrei şi tu să mergi cu bicicleta ?
Foc, Kubo, Foc ! Tare.
- Ce este? - Un monstru urât. Ai grijă.
O să murim !
Ba nu, Kubo ! Avem multe vieţi.
- O să ne distrugă aeronava. - Ba nu.
- Un robot uriaş ! - Exagerezi intenţionat.
Cu siguranţă.
- Vrei să conduci, Kubo ? - Da.
- Ne-au înconjurat ! - La naiba ! Du-te !
- Poţi s-o faci ! - Trage !
- Trebuie să fie cineva acolo. - Loveşte direct !
Loveşte-o ! Haide.
Vreau să iau testosteron. Aştept schimbările fizice,
ca să mă pot uita în oglindă şi să văd acelaşi eu pe care mi-l imaginez.
Cel pe care îl văd când privesc în interiorul meu.
Suntem atât de aproape !
Nu, serios, Kubo. Motorul nostru este distrus.
Dar nu te îngrijora...
- Aceştia sunt pantalonii tăi, nu ? - Da.
Pune-i la locul lor.
- Da ? - Vreau clătite.
- Vrei clătite ? - Da. Mai întâi.
Mai întâi ? Nu, fiindcă nu vei mai mânca orezul.
Vreau...
Vreau clătite.
Trebuie să mai mănânci nişte orez cu carne, da ?
Aşa.
O bucată din asta şi puţin orez.
Tati o să mănânce restul. E o bucată mică de carne acolo.
Gata, Kubi ?
Când vine vorba de lucruri legate de maternitate:
Naştere, alăptare, sarcină...
Am vrut copii, de-asta am făcut-o. Dar sentimentul de atunci era...
Sunt atât de fericit să am corpul înapoi.
Aici.
Nu cred că testosteroul îmi va rezolva imediat problemele.
Aici, aici...
Aici !
Hei, Soni, nu am multă baterie. Vorbesc rapid.
Am o şansă.
Prima.
Testosteronul.
Sunt în drum spre muncă. Mă doare fundul.
Mi-am măsurat bicepsul în caz că am o reacţie alergică.
Până acum, nu a crescut.
Se pare că trebuie să încep să mă antrenez ca oamenii normali.
Acum trebuie să mă concentrez pe mine,
pe viaţa mea, ca să fiu liniştit şi copiii să fie bine
şi să merg mai departe ca de obicei.
Întreaga societate se învârte în jurul sexului.
Toate poveştile, cărţile, muzica, filmele,
hainele, chiar şi mâncarea, şcoala şi locul de muncă.
Totul se rezumă la împerechere şi procreere.
Le numim lucruri nobile, precum
găsirea fericirii, familia e pe primul loc,
salvaţi copii, romantism şi toate prostiile astea.
Nu ştiu dacă Ivan aşteaptă să vadă
cum o să decurgă sau dacă chiar nu îl deranjează.
Până acum pare că nu îl deranjează prea tare.
Am pus prea multe lemne aici.
- Ai cafea ? - Da. Vrei ?
- Da. - Ai şi ceai ?
- Nu am. Avem ceai ? - Nu.
- Doar apă. - Discriminare !
Poftim, şefule. Ia nişte salată.
Dumnezeule ! Arde !
Mami, e ud !
- E uriaş ? - E uriaş !
Acum trebuie să aşteptăm până arde.
Kubo, mereu te superi. Vezi ? Aşa.
- S-a terminat ? - Nu chiar.
Nu ! Ard eu asta, e rândul meu.
Acum arde.
Nu mi-au dat bere, aşa că beau apă.
Care mai e scopul dacă nu avem bere ?
Când încerc să îl forţez să se exprime,
ajunge de obicei să spună că nu ştie.
Că până acum, nu îl deranjează şi că nu ştie dacă îl va deranja vreodată.
Mami, sunt aici.
Bună, Kubo. O să sari ?
E minunat.
La muncă, vorbesc despre Marvin la genul masculin.
Dar nu am explicat
tuturor în detaliu.
Asta va veni cu timpul.
Bună.
Mă auzi ? Minunat. Sunt în drum spre casă.
Trebuie să cumpăr ceva ?
Da, avem mâncare.
Avem mâncare. Asta e important.
M-am născut cu numele Mary Patterson,
dar apoi m-am căsătorit şi am luat numele soţului,
aşa că acum mă cheamă Neil Patterson.
"Dacă Dumnezeu mă iubeşte, îmi arată într-un mod amuzant."
- Ce ? - Ţine doar o minge.
Şi ? E doar una ?
Aleargă prin jur cu o minge.
Spune: "ea vrea să ne despărţim" şi are doar o minge. Şi două albe.
... fund curbat.
Da, are un fund mişto, nu ?
Da. Chestia e, Rufus, bătrâne cercetaş,
te căsătoreşti şi...
Nu pot să controlez ce simte şi ce nu.
O să funcţioneze cumva.
Mulţi dintre prietenii mei sunt despărţiţi sau urmează.
"Confuz" nu e un cuvânt destul de corect ca să pot descrie.
M-am simţit înlăturat.
Eram un observator neajutorat şi tot ce trebuia să am sub control
a fugit într-un haos necunoscut
trăgându-mi trupul lovit în spate.
Ştiu că dacă nu aş face aceste schimbări, m-aş simţi groaznic.
N-ar fi de ajutor pentru nimeni, nu aş salva pe nimeni cu acest "act altruist".
Hei, Soni. Suntem în data de 1 august 2020.
Ivan contruieşte un gard acasă,
copiii confecţionează
iar eu mă duc la bar cu Juraj.
E o întâlnire importantă. A trebuit să mă bărbieresc pentru prima dată.
Nu pentru că aveam o mustaţă prea mare,
dar cele trei fire de păr de pe bărbie
şi puful gri de sub buză începuseră să arate ridicol.
Sunt proaspăt ras şi mă duc să beau cu un prieten.
Când închini un pahar,
trebuie să priveşti pe toată lumea în ochi sau o să ai mâncărimi timp de şapte ani.
Prea târziu pentru asta.
- Noroc ! - E vodka ?
Nu.
- Hei. - Noroc.
Pentru sănătatea noastră.
Când începi să iei testosteron, toată lumea te averizează că o să miroşi,
o să transpiri şi o să ai o acnee groaznică. Eşti ameninţat.
Şi da, am câteva coşuri, dar nimic rău.
Mi-era teamă că va fi mai rău.
A început să sforăie.
Puţin. M-am oprit eu şi a început el.
Dacă Marvin ar avea efecte secundare majore, cel puţin pentru mine,
sau dacă transformarea
e mult prea mare
sau dacă aş simţi discomfort fizic sau emoţional,
în acel caz ar trebui să avem o discuţie
şi să vedem dacă procesul poate fi încetinint
Într-o lumea ideală, aş fi fost născut băiat.
Cu toate atribuţiile fiziologice.
Dar...
Nu ştiu. Sunt realist.
Adică...
Bineînţeles, aş fi fericit să am o barbă. Ar fi tare.
Mi-ar plăcea.
Îţi poţi imagina că într-un an ai putea să stai lângă un Marvin cu barbă ?
Nu pot să-mi imaginez reacţia emoţională.
Nu pot să o definesc.
Cum m-aş împăca cu asta sau dacă aş face-o.
Contează ?
În momentul în care o să cred
că Ivan mă vede ca pe un compromis sau ca fiind neatractiv,
fiindcă trebuie să aibă grijă de copii, mă voi despărţi de el
Asta e sigur.
Dacă simt că cineva e cu mine chiar dacă nu mă vrea,
atunci nu vreau să fiu cu el.
Nu cred că cineva ar vrea.
Există oameni care se schimbă din cauza vârstei, greutăţii, afecţiunilor.
Nu am discutat recent. Poate ar trebui. Nu ştiu.
Creatura mică, extenuată, paralizată
care ţipa şi lovea înăuntrul meu,
lovea atât de tare, încât mi-a zdrobit interiorul.
Era tipul plin de speranţă, idealist şi iubitor de romantism ?
Eram sigur că o să pot să-l sufoc până la moarte.
Acum voia afară şi voia ca eu să sper.
Ei bine.
Când vorbesc cu oamenii
despre cum merge tranziţia,
toată lumea se aşteaptă să spun
că cea mai mare problemă e relaţia.
Într-o măsură, aceste aşteptări au un efect de domino asupra mea.
Şi eu mă aştept.
Dar...
Nu cred că avem probleme mai mari în relaţia noatră
faţă de prietenii sau colegii noştri,
care sunt împreună de 15-17 ani.
Relaţia noastră nu e doar despre asta.
Avem copii, o casă, o slujbă.
Lucrurile evoluează.
Ne confruntăm cu lucruri pe care nu ni le imaginam acum un an.
Lucruri care erau atunci probleme,
nu mai sunt acum.
M-ai ajutat mult cu părinţii.
De la sprijinul tău când eram la pământ,
până la a prealua controlul în timpul apelurilor lor groaznice.
Hai să mergem într-o vacanţă fără copii.
Da, am putea face asta.
Am vorbit despre asta.
Când Kubo o să aibă 15 ani,
putem merge într-o vacanţă fără copii.
Dacă avem cumva încredere în ei.
Călătoriile ar putea fi problematice.
Ai un sex diferit faţă de cel menţionat în paşaport.
Unele ţări pot fi problematice.
Unele sunt deja o problemă.
Deci nu mergem în Iran.
Ne-am fi dus vreodată ?
- Acum nu. - Acum nu.
Unele ţări vor fi mereu problematice.
Kubo, o să încălzesc cina de ieri, bine ? Uite.
- E o fată ? - Da ?
- Nu. - Nu e o fată.
Bine, o să o încălzesc, da ?
- Nu. - Da.
E mai bine. Acum pot elimina câteva personaje.
Cred că e pe jumătate.
Bună, tată, ce faci ?
Mă duc la muncă. Numai lucrez de acasă.
Bine.
Nu mai e carantină, cum a fost în primăvară.
Nu ai mai văzut copiii de un an.
- Da, ştiu. - Da.
Ştiu, e greu.
Cum e Zdenka, tată ?
Sau dă-o la telefon.
- Marvin ? - Bună Zdenka, mă auzi ?
- Da ! Ce mai faci ? - Minunat.
Primesc atât de multă iubire!
Când vin acasă sau când deschid uşa
sunt îmbrăţisat de un copil, apoi de celălalt, apoi şi câinele !
Sunt atât de iubit, e minunat.
Are părul lung ?
Da !
Bine.
Da, lucrez, dar vreau să încetinesc.
Trebuie să-mi reorganizez viaţa.
Să o regândesc.
Să-mi evaluez priorităţile.
O să am grijă de copii.
Şi o să scriu, bineînţeles.
Dar ajung să am din ce în ce mai puţin timp pentru copii.
Mereu amân. Nu mai pot să fac asta.
Au mai multă nevoie de mine, ştii ?
Iei testosteron, nu ?
Da. Din februarie.
O dată la 12 săptămâni fac o injecţie în fund.
- Oscar. - Oscar ? Bine.
Dar sunt bine. Nu-ţi face griji, Zdenka. Sunt bine.
- Da ? - Da.
Mama ta şi-a schimbat părerea ?
Ştii, mama...
E atât de tristă că nu îşi vede nepoţii,
încât şi-a schimbat poziţia faţă de mine.
Nu mai pune atât de multă presiune pe mine.
Părinţii mei voiau să arătăm într-un anume fel când eram copii.
Să fim bine îmbrăcaţi. Asta ţi se potriveşte. Poartă asta.
Lasă-ţi părul desprins. Prinde-l. Îmbracă-te în fustă.
Am primit asta din partea mamei mele de când aveam 10 ani.
"Antrenează-te, nu mânca prea mult ca să nu te îngraşi". Ştiu de la 10 ani.
Uite.
Aceasta are buline şi e galbenă,
iar aceasta are linii şi o tulpină subţire, bine ?
Asta nu se mănâncă. Asta da.
Sunt puţin diferite.
Ai grijă. Să nu îţi tai degetele.
Niki spunea cum mi se va schimba înfăţişarea şi că are emoţii,
dacă o să am barbă, dacă o să arate ciudat.
Pentru ei devine o problemă
când cineva de la şcoală, prieteniilor sau un străin îi face să
să simtă ciudat. Atunci devine o problemă pentru ei.
Deja ţi-e foame ?
- Mănâncă, nu te opresc. - Ce ?
Tocmai ai terminat de mâncat.
- Ce am terminat de mâncat ? - Un mic dejun complet.
Acum două ore.
Verifică pe aplicaţie.
- Aproape trei ore ! - Mănâncă. Nu contează.
Nu am mai fost în Cehia de doi ani şi jumătate.
Mă întreb cum o să fie.
Cum vor reacţiona oamenii.
Unde sunt ? Ştiu că venim ?
Mai ciocănim ?
Cioc, cioc.
- Bună, Kubi. - Bună !
Ai un dinozaur ? Am şi eu unul pentru tine.
Bună.
Bună, Marvin, în sfârşit !
- În sfârşit. - Bună.
Bună.
Ai grijă la câine !
Bună, Niki !
- Bună, tati. - Bună.
Ea e Väja.
- Bună, Väja. - În sfârşit. După doi ani !
- Doi ? Trei ? - Deja am închis...
Doi jumătate. Să vedem. Putem să ne uităm la poze.
Ne uităm la poze şi vedem.
O să fie grozav.
Cred că am stat o veşnicie în trafic.
Aţi mers pe autostradă ?
Nu. Când ne-am întors, ştiam. Trebuia să mai cumpărăm un dragon.
Am cumpărat unul şi a fost o greşeală.
Aşa că am decis să mai luăm unul.
- Foloseşti aplicaţia Waze ? - Nu, folosesc Google Maps.
Fiindcă Waze e cel mai bun.
- Ok. - Să bem pentru Ivan ?
Da, pentru Ivan.
Ivan !
Noroc.
- Noroc. - Noroc.
- Mersi. - Noroc.
Vreau să ştiu dacă e în viaţă sau e bine.
Lasă-mă să te primesc printre noi.
Mersi !
Acum mă poţi atinge.
Ce e asta ?
- Pe tricou ? - Da.
O glumă despre Covid.
Dă-mi puţin spaţiu.
Este tricoul meu personal de "stai departe".
Tare, nu ?
Nu-ţi cere scuze. E înăuntru.
- Dar e prea fierbinte... - Va fi mai bun rece.
Aşteaptă.
Bine...
- Umple paharul. - E plin.
Nu, e apa lui Kubo.
- Asta e a ta. - Apa rece e cea mai bună.
Jakob.
- O să fie gata în două ore. - Aici.
- Totul bine ? - Nu ştiu.
Nu l-am văzut pe Marvin în persoană până acum.
L-am văzut în poze, cu părul scurt.
Da, dar...
Nu ştiu.
Sunt tată şi sunt mândru de asta.
Deşi...
Din păcate, nu am fost un tată complet.
Am fost prin preajmă în primii şapte ani înainte să ne despărţim.
M-am mutat.
M-am simţit îndatorat
fiindcă nu am petrecut
destul timp cu el sau cu ea.
Era foarte frumoasă când era mică. O fetiţă frumoasă, dar...
Cred că am acceptat situaţia cu un nivel de neîncredere,
dar nu într-un mod negativ.
Ce-i asta ?
Este posibil ?
Sau nu ? Aşa că am acceptat-o.
Aceasta e situaţia şi nu o pot schimba cu nimic.
E fiica mea. Acum fiul meu.
Relaţia noastră este aceeaşi.
Mereu a fost aşa.
Mă bucur să văd cum ea se descurcă acum. Sau el.
Că e mai mulţumit, mai fericit.
Se simte de parcă ne-am văzut ieri.
- Au trecut doi ani şi jumătate. - Cu siguranţă nu.
Nu cred. Suntem în 2021.
În toamna anului 2019.
În toamna anului 2019 şi acum este toamna anului 2021.
Deci au trecut doi ani.
Fosta mea soţie, mama lui Marvin, nu a primit bine vestea.
Am vorbit despre asta o singură dată.
M-a rugat să intervin împotriva acestui lucru, dar am refuzat.
Nu am cunoscut-o când era mică.
Aşa că am stat la distanţă.
Nu pot vorbi decât despre perioada liceului.
Mereu am crezut că
nu este complet fericită.
Mi-e greu să le spun prietenilor despre această schimbare.
Cred că
explicând asta unor oameni de care nu suntem apropiaţi,
că este bărbat, un băiat...
Nu ştiu. Nu pot să o fac.
Cred că nu o să înţeleagă.
Oricum, nu este necesar.
Obişnuiam să ne dăm cu sania pe acest deal când eram mici.
Aici era un şantier.
Nu existau alei, doar plăci de beton.
Când eram mic visam la şantiere.
Voiam să spun: "Nu este ţara mea".
Dar nu era adevărat. Nu în întregime.
Întotdeauna o să existe legături şi amintiri.
Precum friptura de vită pe care voiam să i-o prepar pentru cină.
Întotdeauna o să existe ruşinea şi regretul.
Ca atunci când vrei să scoţi un copac
şi nu reuşeşti niciodată să tai toate rădăcinile.
Mă gândeam că putem să mergem spre vârful dealului la început. Dar nu contează.
Te las pe tine să conduci. Putem merge pe aici.
Hai să ocolim. Ca să nu obosim prea rău.
Îmi aduc aminte când eram tineri, obişnuiam să sărim peste acel gard.
Obişnuiam să facem un foc şi să urmărim artificiile acolo.
Făceam noi asta ?
- Locuiai cu Ivan. - Eram colegi de cameră, da.
Iar Ivan era
o persoană foarte pozitivă.
Era un tip super tare care n-a judecat niciodată pe nimeni.
A fost ceva nou pentru mine. La mine în familie, toată lumea judeca constant.
Într-un fel, era un tip de treabă.
Îmi plăcea foarte mult.
Dar am simţit că lipseşte ceva.
A luat totul în serios, te dorea şi era sigur de asta.
Ivan era la un nivel complet diferit. Era mult mai stabil decât mine.
Tocmai începeam facultatea. Nici măcar nu eram licenţiată.
Ivan terminase facultatea, avea o slujbă.
Locuia singur, se întreţinea singur, ceea ce m-a atras.
Te dorea. Era sigur de asta.
Nu că ai fi fost singura pentru el, era mai degrabă:
"E o femeie bună, grozavă şi pe ea o vreau."
Te-am sunat imediat după psihoterapie.
- Îmi amintesc că ţi-am spus. - Serios ?
Am plecat de la terapie, unde am vorbit despre dubiile mele.
Încă nu voiam să spun cuvântul "trans" cu voce tare.
Şi te-am sunat pe tine.
Am mers prin oraş, câţiva kilometri pe jos
şi ţi-am spus: "Bára, cred că sunt trans !"
Ceea ce m-a făcut cu adevărat fericit, a fost că în timpul apelului de 20 de minute
ai trecut de la "Ah" la "O să fie bine !"
Îmi amintesc că în adâncul meu, ştiam că o să fie bine.
Îţi cauţi adevăratul sine.
Nu este un joc sau o perioadă.
E minunat că spui asta. Fiindcă aud asta mereu.
Nu că este o perioadă,
ci mai degrabă:
"Care este scopul ? Ce vrei să faci ?"
Când cineva este trans, fără a face ceva,
devin problema tuturor.
Când mă duc undeva, creez instantaneu disconfort.
- Instant. - Deodată eşti diferit.
- Pentru că oamenii... - Nimeni nu vrea să fie ciudat.
E un instinct. Oamenii trebuie definiţi. Sigură, periculoasă. Femeie, bărbat.
Majoritatea oamenilor simt nevoia să pună o etichetă pe cineva nou.
Mulţi oameni simt asta, inclusiv mama mea.
Crede că felul în care arăţi e conectat cu felul în care simţi
şi că oamenii care arată rău, nu se pot simţi bine.
Şi numai oamenii frumoşi pot fi fericiţi.
Sunt acceptaţi şi iubiţi de toată lumea. Sunt fericiţi.
Înţeleg intenţiile bune, dar tot îmi pare rău
că o persoană care este cea mai apropiată din punct de vedere biologic de tine,
mama ta,
crede că modul în care arăţi e mai important
decât dacă eşti în armonie cu cine eşti tu cu adevărat.
Da, poftim prăjiturile. Pa, Bára.
- Ne vedem în curând. - Pa.
- Mulţumesc mult. - Şi eu.
- Ne vedem poimâine. - Joi.
- Pa. - Pa, ţine câinele.
Nu-mi pasă ce cred oamenii.
Indiferent dacă sunt gay sau nu.
E o problemă mai mare pentru ceilalţi decât pentru mine.
Cum sunt perceput.
Contează la fel de mult pentru mine ca şi cum ar crede că sunt italian.
Nu sunt, dar nu-mi pasă.
Väja, dă-i drumul, dă-i drumul.
Stai. Stai.
Bună.
Väja.
Väja, dă-i drumul.
Väja ! Nu !
Jakob !
Astăzi avem un oaspete special. Am întâlnit o mulţime de oameni mişto.
Rezultând din asta şi alte câteva evenimente din viaţa mea,
am ajuns să lucrez pentru un autor cu care n-am mai lucrat, Roe Horvat.
Roe m-a angajat şi primul lucru pe care mi l-a spus a fost:
"Nu sunt sigur că o să vrei să scrii cartea asta.
Este vorba despre mult sex şi ultimului meu povestitor nu i-a plăcut asta.
Este, dar nu este la fel de mult ca direcţia în care mergem cu această carte."
A fost un mic proiect despre care eu, când Roe a spus asta, am zis:
"Haide, unde suntem în liceu ? Ce ai ?"
Dar a continuat de acolo...
Nu o să mai spun eu nimic, continuăm live.
Bună, Roe, ce faci ? Bun venit la Brigada Berii lui John Solos !
Sunt aici. Sper că mă aud.
Da. Te auzim.
Cineva a comentat spunând că e surprins că ai avut o slujbă.
Ştiu ce lucrezi şi ştiu că câştigi bani decenţi din asta.
Te-ai gândit să scrii cu normă întreagă ? Este pe agenda ta sau nu ?
Mi-am dat demisia.
Felicitări ! Când te-ai apucat de acest stil de lecturi,
câte cărţi ai scris până să ajungi la "Minte Murdară" ?
"Minte Murdară" a fost cea de-a treia carte a mea.
Dar după asta,
Am continuat să public "Nori de Vanilie" , care este o romanţă gay clasică.
"Cealaltă Carte" a fost prima carte publicată ca şi material erotic.
Şi m-am tot gândit la asta şi cred ca a fost a cincea sau a şasea carte.
- Da. - Nu sunt sigur. Aşa cred.
Da, dar...
Da, de fapt a fost foarte eliberator.
O mulţime de autori spun:
"Îmi place să scriu despre sex, sexul progresează linia poveştii,
sexul este intriga."
Când am mai văzut asta, de cele mai multe ori, a fost doar un porno.
Şi nu-i nimic greşit cu asta. E în regulă. Asta e.
Unora le place asta şi mă plătesc foarte bine ca să citesc şi totul e în regulă.
Ai făcut ceva diferit în "Doar Adam". Am vorbit despre asta în privat,
dar nu am mai văzut niciodată un autor să facă ce ai făcut tu.
Ai dezvoltat povestea cu ajutorul sexului într-o manieră magică.
Descrierile tale despre sex... Pun pariu că ai mai făcut sex.
Incredibil, tipule ! Bine lucrat !
Nu am mai citit nimic asemănător de atunci.
Nu am citit niciodată despre scene de sex precum acelea. A depăşit totul.
Marvin, ce te inspiră atunci când scrii ?
Nu o să vorbesc despre viaţa mea sexuală în faţa unei camere.
În niciun caz.
"Vreau să facem dragoste," a spus.
"Dar mai întâi, trebuie să ştiu cum te simţi."
Mi-am închis ochii, copleşit.
Când i-am deschis, m-am eliberat. Eram în siguranţă.
Aici, în mica noastră ascunzătoare, aş putea fi vulnerabil.
Speriat. Încrezător."
Inspiră, expiră.
"Recunoscător şi în viaţă..."
Zâmbetul lui era orbitor.
După, putem mânca acolo. Au hotdogi cu piure de cartofi.
Ar trebui să aibă afişate orele în care e deschisă bucătăria.
EI
Bravo !
Unde te duci ?
O să aleg altă cale.
Asta e tot ?
A fost bine.
Grozav. Bravo !
Eşti mai înalt, nu-i corect.
Ţine-te de aia. Da, aşa.
Da. Super !
Grozav !
Dacă copii mei ar fi trans, sper că
le-ar fi mai uşor decât mi-a fost mie.
Dar...
Nu pot spune că aş spera să se întâmple aşa.
Dar ce poţi face ?
Nu aş deschide o şampanie,
nu-i nimic în neregulă cu copilul.
Dacă sunt trans, sunt trans.
Nu copilul este cel care ar trebui să se adapteze.
Da, eşti atât de rău.
Nu am nimic.
Îl vrei pe ăsta ?
Dă-i drumul.
Vino aici.
Stai cuminte !
Multă vreme, mama nu ştia că facem acest film.
Dar ultima oară, am vorbit despre asta întâmplător.
Mama nu a vrut să ia parte, respect asta şi nu am forţat-o.
Acum putem să vorbim despre asta fără să ne simţim ciudat.
Felul în care Marvin arată acum, este la limita toleranţei mele.
Cu siguranţă nu aş fi ales această opţiune.
Dar cum pot eu să decid cum să arate altcineva ?
E absurd, dar nu mă deranjează cum arată Marvin acum.
Cu cât înaintez cu tranziţia, cu atât mă gândesc mai puţin la...
De fapt, nu cred că nu sunt trans.
Mă uit la mine în oglindă şi mă simt bine, arăt bine
sunt tot eu, nu altcineva.
Şezi.
Haide.
Şezi.
Când am venit aici, eram diferiţi
iar schimbarea este un rezultat al experienţelor noastre.
Motivul pentru care suntem împreună este acelaşi.
Pentru că ne iubim.
Până acum, Marvin nu mi-a dat un motiv să nu-l mai iubesc.
Dar nu aici.
Uite ! Tata a găsit nişte copaci acolo.
Ivan ? Ultima oară a fost aici, între aceştia doi.
- Către dreapta. - Kubo îşi aminteşte.
Bine, mâinile sus. Nici eu nu ştiu cum se face.
- Grozav. - Ar trebui să iau frânghia din drum ?
Nu, e în regulă, atâta timp cât nu mă leg singur cu ea.
Ştii ceva ? Trebuie să stau diferit. Aşa.
Iar tu poţi merge pe lângă mine.
Problema e că
se mişcă sub picioarele tale.
- Tehnic. - Ştiu.
La început, mi-a fost frică.
Ce să-i spun, cum să-i spun, când să-i spun şi aşa mai departe.
Şi apoi, Ivan a fost cel
care m-a susţinut cel mai mult.
Fără el, ar fi mai dificil.
O să te ţin de buzunar.
Nu, n-o face !
Stai, vino mai aproape, ca să pot să te prind.
O să cazi !
Da, probabil. Sau pot să fac aşa. Perfect.
Îndoaie genunchii, stai aplecat în faţă.
Privirea înainte şi ţine palmele orientate în faţă.
Aşa.
Şi haide. Mişcă-ţi degetele.
Să jucăm ceva.
- O să-ţi dau acest caiet. - Bine.
Şi tu o să scrii cinci fraze despre cum o să se termine povestea ta cu Ivan.
- Trebuie să fie cu Ivan ? - Da, familia ta.
În regulă, ei bine, este dureros.
Opţiunea numărul unu:
Casă pe malul mării, un câine, picioarele în sus, cu probleme de sănătate,
dar încă putem să mâncăm bine şi să ne plimbăm pe plajă.
Deci...
o pensie plăcută, lentă şi lungă.
Numărul doi: Apocalipsa. Încet sau rapid.
Ivan şi cu mine vom fi coechipieri.
- Ai seminţe de mac între dinţi. - Ştiu. Dă-mi aia.
Acum a fost şi mai bine decât atunci
când te-ai uitat la meciul acela de fotbal.
Să nu îndrăzneşti !
Opţiunea numărul trei:
Fiecare dintre noi cu un partener nou,
invitându-ne reciproc la zilele de naştere.
UN AN MAI TÂRZIU, MARVIN ŞI IVAN SUNT ÎNCĂ ÎMPREUNĂ
Subtitrarea: Fast Titles Media