Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
"Rad bi se ljubil," je rekel.
"Ampak najprej hočem vedeti, kako se počutiš."
Mogoče bi to lahko sprejel, toda tako življenje bi sovražil.
SREČEN ČLOVEK
"Ť", ja! "Nosit", zelo dobro.
- "Okuliare." - Ja, odlično.
- Dobro bereš slovaško. - Ne znam dobro brati.
Znaš. Najbolje ti gre švedsko, toda tudi slovaško znaš.
Sadje in zelenjava staneta tisoč?
Za to lahko kupiš veliko Pokemon kart.
Mama, kaj se je zgodilo?
Pokaži.
Kaj se je zgodilo?
Nehaj.
Adijo.
- Je privezan? - Ja.
Kakšen tovornjak je to?
Nekakšna cisterna. -To je tovornjak za čiščenje kanalizacije.
Pridi, srček. Se lahko odpneš? Ne?
- Pridi. - Mama, bova tekla?
Bova.
- Adijo, Kuba. - Pozdravi očka.
Adijo.
Kdaj začneš delati?
V soboto.
Adijo, srček.
Ne trudim se več igrati ženske vloge,
ki sem jo igral vse življenje. Sem "on" za kolege, stranke,
prijatelje, sosede, njihove otroke.
Potni list imam na ime Marvin.
Delam kot grafični oblikovalec, kot umetniški direktor.
Ponoči sem pisatelj.
Živjo.
- V redu. Kavo? - Si dobro?
- Spet piješ kavo? - Ja. Tudi tebi jo bom prinesel.
- Živjo. - Nisem utegnili popiti kave.
Poplavo imamo.
Poplavo kave.
- Vam je končno uspelo? - Ja, toda ne bi nam bilo treba...
Če nam uspe najti.
"Kam moram?"
Torej...
Z Marvinom sem poročen od l. 2007.
Marvin je spremenil svoj videz.
Drugače se oblači, drugačno frizuro ima in podobno.
Za zdaj to deluje. Zame je najpomembnejši odnos z Marvinom.
Ujemava se, skupaj dobro delujeva. Razumeva se.
Del najinega odnosa
je vedno bilo skupno reševanje problemov.
Trenutno ni mogoče veliko narediti,
zato se trudim biti razumen.
Dokazati moram, da sem dovolj moški.
To pomeni, da ne smem rad kuhati in ne bi smel prati nogavic.
To bi moral početi nekdo drug. Jaz bi moral kositi travo in cepiti drva,
saj moram dokazati, da sem moški.
Če pa ste moški, ki ne mara cepiti drv in rad kuha,
rečejo vsi: "Oho! Rad kuhaš? Odlično."
Moj terapevt bi se smejal, ker to pravim, ampak tako je.
Veliko potrebo imam po tem, da sem koristen.
Potem pa...
Ob tem, da sem koristen, hočem imeti dovolj časa za tisto, kar imam rad.
Če vam uspe uskladiti to dvoje, super.
Rad pišem.
Trudim se imeti rad svoje junake.
Ne uspe mi vedno. Takrat vem, da ne bo dobro.
Da bi jih vzljubil, moram to spremeniti.
In...
Vem, da je knjiga dobra, ko junake pogrešam.
Ko to počnem, lahko izključim vse ostalo.
O ničemer drugem ne razmišljam. Samo o tem, kaj pišem in urejam.
To je kot zen meditacija.
Izključiš vse in se osredotočiš samo na domišljijski svet,
ki ga sam ustvariš, svoj idealni svet. To je popolna svoboda.
To mi je všeč. Odlično je.
"Zelo toplo mu je bilo.
Zavit je bil v najmehkejše odeje. Nežne roke so ga božale,
dotikale so se njegovih prsi, trebuha in stegen. Ga ovijale.
Tako prijetno, tako varno.
Temno, vendar varno.
Nihče ga ni videl ali kritiziral.
Lahko je lebdel tam, nič drugega mu ni bilo treba početi.
Samo dovoliti, da toplota ostane."
Pisati sem začel kot ženska. To mi ni nikoli šlo.
Pred kratkim sem našel besedila, ki sem jih napisal v zgodnjih dvajsetih.
Čudno je bilo, zelo čudno.
Junakinja je bila zelo možata.
Delam kot psihiater na Švedskem.
Ko vstopiš v medicino, ostaneš v njej vse življenje.
Ne morem reči, da sem genij na svojem področju.
Običajen zdravnik sem.
Včasih imamo preplah. Pride napadalen pacient.
Zato imamo sistem za preplah.
Tu imamo gumbe, da se nikomur ne bi nič zgodilo.
Šef sem in bi moral to organizirati.
Neki pacient mi je vsak mesec poslal razglednico.
Pisal je: "Dobro sem, popijem tri piva na dan
in z njimi poplaknem tri tablete."
Jaz pa si mislim, prav.
Leto dni pozneje je umrl.
Ubil se je z alkoholom.
Ubogi človek.
Gremo gor.
To so moji kamni z Gotlanda. Fosili.
To je iz filma "Nekateri so za vroče." Fotografija Jacka Lemmona.
Tako je bil oblečen.
Tu bi Kubik moral spati, vendar ne spi.
Zato sem spravljamo vse mogoče.
To je bila Nikolova soba, a sta se odločila, da bosta spala skupaj.
To je za naju velika težava, saj zvečer nočeta zaspati.
Vsako jutro in vsak večer smo v kopalnici vsi štirje.
Nobene zasebnosti ni.
To brisačo sem dobil od Ivana. Izvezeno je moje ime, Marvin.
Dal ga je narediti, ko sem spremenil ime.
To je moja in Ivanova spalnica. Ravno sva kupila novo posteljo.
Končno imam prostor za odlaganje.
Vidiš to? Njegova hiša. Kaj ima Krokan?
- Pojedel je. - Pojedel je sladoled.
Kaj je pojedel? Sladoled.
Potem je odletel.
Otroka si želita bližino in podporo.
To nima nič s tem, ali sem mama ali oče.
- Zaradi ptic. - Klára.
- Odlično. - In pikapolonica.
Postavili so mi diagnozo.
Kontaktiral sem endokrinološko kliniko zaradi hormonske terapije
in hotel sem mastektomijo.
Ja, bal sem se to povedati Ivanu.
V najslabšem primeru
tega ne bo mogel sprejeti in ne bo mogel biti z mano,
ko me bo začel dojemati kot nežensko.
To je bilo...
- Poleti 2003? - Ja. -2002 ali 2003.
2003. V Banski Štiavnici.
Na vrhu pri cerkvici, na koncu.
Nosil si slamnati klobuk in vrečaste hlače. -Ja.
Ti pa ribiško kapo.
Res je.
Ne vem točno. Kratke hlače in sandale.
- Sandale in ribiški klobuk. - Ja.
Mama!
No...
- Je to Nikol? - Ja, to je Nikol.
To je resničnost.
Kaj se je zgodilo potem? Česa se spomniš?
No...
Ko sva začela živeti skupaj v Brnu, sem bil prepričan,
da bova ostala skupaj.
Potem sva se odločila skupaj odseliti v tujino. To je bila velika stvar.
Da je Ivan lahko izbral katerokoli mesto v Evropi
in tam našel službo,
nama je bilo v veliko pomoč.
Zato sva se odločila...
- Spi? - Kaj je s tabo?
Torej...
O tem govorim, odkar smo se preselili na Švedsko.
Ja, odkar smo se preselili.
To je bila moja ideja.
Marvin je končal fakulteto.
Ni se nameraval zaposliti na Češkem.
Jaz sem že delal kot specialist.
Hotel sem se preseliti v drugo državo,
kjer je vse novo in bi bilo življenje lažje.
V liberalno državo, kjer je življenje lepše.
Odraščamo, se spreminjamo, v nekem smislu razvijamo, toda...
To je naravni razvoj, kajne?
Nisva taka kot pred 15 leti,
vendar to nima nič s tem, da sem trans.
Ne vem, kako se bom počutil.
Tega zdaj ne morem reči. Gotovo isto velja za Ivana.
Spomnim se neke tvoje dobre šale.
Bal si se, da se boš neko jutro prebudil poleg kosmatega smrdljivca,
se ustrašil in pobegnil.
Ti si mi rekel, da se bojiš, da se boš nekoč zbudil,
pol obraza pa ti bo viselo. Tega se ti bojiš.
To je precej realno.
Ja.
Čakam in čakam in čakam...
Še vedno čakam.
Samo potrditev zdravnika potrebujem.
Že davno sem se odločil, vendar še vedno čakam.
Bolj ko čakam, bolj sem jezen, ker nimam te možnosti.
Najprej vas mora petdeset ljudi videti petdesetkrat.
Potem se odbor odloča,
ali si ali nisi, potem ti dovoli ali ne.
Vidiš? Rakovičji oklep.
Ja?
To je njena noga.
Vem, da bo kmalu vsega konec.
Kuba, prosim, ne valjaj se.
Pustite mi že enkrat, da živim naprej.
Kaj? Te zebe?
- Naj vidim. - Ne zebe me.
- Ne? - Ne.
- Zakaj je to tu? Boš pil? - Ne, daj ga v hladilnik.
Greš v posteljo?
"Veličanstvo hoče, da vsak čarovnik,
čarovnica in vešče pridejo pomagat njegovemu kraljestvu.
Prihod je obvezen."
Kaj igraš?
Nekdo odhaja?
Spet? Spet pajek?
In spet.
"Takrat je spoznal, da se zaljublja.
Skozi strah. To čustvo ni bilo prijetno, nedvomno.
Vse, kar je razumel pri tem čustvu, je bil strah.
Da ga bodo zapustili,
da mu ne bodo vračali ljubezni in da bo tisti drugi prizadet."
Moja mama ne ve.
Ve, da bom šel na operacijo, vendar ne ve, kdaj.
Zakaj si se odločil, da ji ne poveš?
Zato, ker se mama na to temo odzove skrajno.
Ne strinja se s tem.
Čeprav to ve že več kot eno leto,
trdi, da ne morem biti trans,
saj me je ona vzgojila. Ne verjame, da sem trans,
zato vse, kar naredim s svojo tranzicijo,
ima za nesmiselno in škodljivo.
Uničujem življenje svojega moža, svojih otrok in najin zakon.
Živjo, Marvin. Pokliči, ko boš lahko. Zanima me, kako je šlo.
Živjo, Soni.
Danes je 23. september 2019.
Ura je pet popoldne.
Minilo je...
sedem ur od operacije.
Dobro sem.
Boli, toda...
To je le odstotek tistega, kar trpiš pri porodu.
Skratka...
Ta občutek je neopisljiv.
Ni ga mogoče...
Ni ga mogoče pojasniti.
Bal sem se, da ne bom...
Da ne bom čutil olajšanja ali da bom zbegan ali...
Pokazal bom to.
Poskusil bom dobro namestiti kamero.
Tako.
Mogoče se vidi.
Preprosto...
Čutim velikansko olajšanje.
Velikansko olajšanje.
In...
Misel na to, da mi tega ne bo treba več prenašati,
da je to trajno...
To je...
Neopisljivo.
Trenutno se počutim popolnoma...
Popolnoma fantastično.
Imaš kakšna pričakovanja glede tega, kar sledi?
Dogovorila sva se, da se dela telesa,
ki se bo spremenil, ne bom več dotikal
in ne bom...
Poskušal se ga bom izogibati.
Ne vem, kaj pričakuje od mene. Kako bi se moral počutiti?
- Ne grizi. - V redu.
Ja, tako je dobro.
Tako. Potem vzameš to.
- Odpri. - Hočem odpreti to.
Vidiš? Lahko rišeš zvezde.
Tako, isto je.
- Lahko? - Tako?
Očka!
Niki, bi tudi ti vozila kolo?
Streljaj! Kuba, streljaj! Krasno.
- Kaj je to? - Grda pošast. Pazi.
Umrli bomo.
Ne bomo. Veliko življenj imamo.
- Uničili bodo naše letalo. - Ne bodo.
- Velikanski robot! - Cirkus zganjaš.
Seveda.
- Hočeš voziti? - Ja.
- Obkolili so nas. - Prekleto. Beži!
Uspelo ti bo. Streljaj!
- Nekdo mora biti tam. - Streljaj naravnost.
Streljaj! Dajmo!
Jemati hočem testosteron. Veselim se telesnih sprememb,
da bom v ogledalu videl tisto, kar vidim v glavi.
Tisto, kar vidim, ko pogledam vase.
Blizu smo.
Niti ne. Motor je uničen.
Ampak ne boj se...
- To so tvoje hlače, kajne? - Ja.
Pospravi jih.
- Ja? - Palačinke hočem.
- Palačinke hočeš? - Ja. Najprej.
Najprej? Ne, ker potem ne boš jedel riža.
Hočem...
Hočem palačinke.
Najprej moraš pojesti malo mesa in riža, prav?
Glej. Takole.
Košček tega in riža.
Očka bo pojedel ostalo. Samo en košček mesa.
Prav, Kubi?
Ko gre za stvari, povezane z materinstvom,
porod, dojenje, nosečnost...
Želel sem si otrok, zato sem to naredil. A občutek takrat je bil...
Vesel sem, da sem dobil nazaj svoje telo.
Izvoli.
Ne mislim, da bo testosteron takoj rešil vse moje težave.
Tako, tako...
Takole.
Živjo, Soni. Baterija je skoraj prazna, zato bom hiter.
Dobil sem injekcijo.
Prvo.
Testosterona.
V službo grem. Zadnjica me boli.
V čakalnici sem meril biceps, če imam mogoče alergijsko reakcijo.
Za zdaj ni zrasel.
Moral bom začeti telovaditi kot vsak normalen človek.
Zdaj moram skrbeti zase,
se osredotočiti na svoje življenje, da bom miren, da bosta otroka dobro
in da bom živel normalno.
"Vsa družba se vrti okrog seksa.
Vse zgodbe, knjige, glasba, filmi,
oblačila, celo hrana, šole in delovna mesta.
Pri vsem gre za parjenje in razmnoževanje.
Le da mi temu dajemo plemenita imena,
lot so iskanje sreče, družina je na prvem mestu,
rešite otroke, romantika in podobno sranje."
Ne vem, ali Ivan čaka, da vidi,
kako se bo vse izšlo ali ga to res ne skrbi.
Za zdaj se zdi, da ga ne skrbi.
Naložili smo preveč drv.
- Imaš kavo? - Imam. Bi jo tudi ti?
Seveda. Imaš mogoče čaj?
- Ne. Imamo čaj? - Nimamo.
- Samo vodo imamo. - Diskriminacija.
Izvoli, šef, solata.
Mojbog. Gori.
Mama, mokro je.
- Je velikanski? - Velikanski je.
Zdaj moramo čakati, da pogori.
Kuba, vedno si nestrpen. Takole.
- Je pripravljeno? - Ne še.
- Ne! Jaz sem na vrsti. - Gori.
Niso mi dali piva, zato pijem vodo.
Ima to smisel, če ni piva?
Ko ga prisilim, da pove mnenje,
se to običajno konča tako, da reče, da ne ve.
Da ga zdaj ne moti in ne ve, ali ga bo kdaj motilo.
Mama, tu sem.
Živjo. Kuba. Boš skakal?
Super.
V službi govorim o Marvinu kot o moškem.
Vsem nisem podrobno pojasnil.
To bo prišlo sčasoma.
Živjo.
Me slišiš? Super. Domov grem.
Potrebujemo kaj iz trgovine?
Ja, hrano imamo.
Hrano imamo, to je najpomembnejše.
Rodila sem se kot Mary Patterson,
potem sem po poroki prevzela moževo ime
in sem zdaj Neil Patterson.
Rekel sem: "Če me ima bog rad, to kaže na čuden način."
- Kaj? - Eno kroglo ima.
In? Samo eno?
Samo eno kroglo ima.
Pravi: "Hoče, da jih razbijem," a ima samo eno kroglo. In dve beli.
- ...zaobljeno zadnjico. - Ja, dobro zadnjico ima.
Ja. Stvar je taka, Rufus, stari, poročil se boš, zato...
Ne morem nadzirati, kaj bo čutil ali ne bo.
Nekako se bo to rešilo.
Večina najinih prijateljev se je razšla ali pa se še bodo.
"Zbegan ni bila dovolj prava beseda, da to opišem.
Počutil sem se povsem iztirjenega.
Bil sem nemočen opazovalec. Vse, nad čimer bi moral imeti nadzor,
je drvelo naprej v neznan kaos.
Za sabo je vleklo moje zdelano telo."
Vem, da se bom počutil grozno, če teh sprememb ne naredim.
In to ne bi bilo dobro za nikogar.
Nikomur ne bi pomagal s tem "nesebičnim dejanjem".
Živjo, Soni. Danes je 1. oktober 2020.
Ivan doma postavlja ograjo.
otroka se ukvarjata z ročnimi deli,
jaz pa grem z Jurajem na pijačo.
Ta datum je pomemben. Prvič sem se lahko obril.
Ne zato, ker imam goste brke,
temveč zaradi treh kocin na bradi.
In sive dlačice pod nosom so zgledale malo trapasto.
Torej sem sveže obrit in grem na pijačo s prijateljem.
Ko nazdravljaš,
moraš vse pogledati v oči ali pa sedem let ne boš seksal.
Za to je prepozno.
- Na zdravje. - Je to vodka?
Ne.
Na zdravje.
Ko začneš jemati testosteron, te vsi opozarjajo, da boš smrdel,
se potil in dobil akne. Sprejmeš vsa ta opozorila.
Ja, imam nekaj mozoljev, a to ni nič groznega.
Bal sem se, da bo huje.
Začel je smrčati.
Malo. Jaz sem nehal, on pa je začel.
Če bo Marvin imel stranske učinke ali nekaj, kar bi se meni to zdeli
ali bi bila preobrazba
prevelika
in bi čutil nelagodje,
bi se o tem morala pogovoriti
in videti, ali je proces mogoče upočasniti.
V idealnem svetu bi se rodil kot moški.
Z vsemi telesnimi atributi, ki pridejo s tem.
Toda...
Ne vem, glede tega sem realen.
Kot...
Ja, rad bi imel gosto brado. To bi bilo super.
To bi mi bilo všeč.
Si predstavljaš, da boš drugo leto sedel ob bradatem Marvinu?
Ne predstavljam si niti tega, kakšen bo moj čustveni odziv.
Ne morem ga definirati.
Kako naj to sprejmem ali ne sprejmem.
Je to sploh pomembno?
Tisti hip, ko bom dobil občutek,
da me Ivan vidi kot kompromis ali nekoga neprivlačnega,
ki ga mora prenašati zaradi otrok, ga bom zapustil.
Nedvomno.
Če bom dobil občutek, da je nekdo z mano, čeprav tega noče,
potem ne bom hotel biti s to osebo.
Tega gotovo ne bi nihče hotel.
Ljudem se spremeni videz, ker se postarajo, se zredijo ali zbolijo.
O tem se zadnje čase nisva pogovarjala. Mogoče bi se morala.
"Drobceno pohabljeno izčrpano bitje,
ki je zdaj v meni vreščalo in cepetalo...
Tako se je premetavalo, da me je udarjalo v drobovje.
Je bil to idealist, poln upanja, ki ima rad romantične komedije?
Prepričan sem bil, da sem ga zadušil.
Zdaj pa je hotelo ven in hotelo je, da upam."
Torej...
Ko govorim z ljudmi o tem,
kako poteka tranzicija,
vsi pričakujejo, da bom rekel,
da je največja težava najin odnos.
V neki meri je to negativno vplivalo name,
saj včasih tudi sam to pričakujem.
Toda...
Ne mislim, da imava več težav
od večine najinih prijateljev in znancev,
ki so skupaj 15 ali 17 let.
Najin odnos ne temelji na eni stvari.
Imava otroka, dom, službo...
Stvari se razvijajo.
Soočava se z zadevami, ki si jih pred nekaj leti nisva predstavljala.
Tisto, kar je bilo takrat problem,
zdaj to ni več.
Zelo si mi pomagal pri mojih starših.
Bil si ob meni, ko sem razpadal,
in jemal si telefon med njunimi groznimi klici.
Pojdiva na počitnice brez otrok.
Lahko bi šla.
Govorila sva o tem.
Ko bo Kubo imel 15 let,
bi lahko šla na počitnice brez otrok.
Če jima bova zaupala do določene mere.
Potovanje bi lahko bilo težavno.
Drugačnega spola boš, kot ti piše v potnem listu.
V nekaterih državah je to lahko problem.
V nekaterih je že.
Torej ne bova šla v Iran.
Sicer pa bi šla?
- Zdaj ne več. - Zdaj ne več.
Nekatere države bodo vedno težavne.
Kuba, pogrel ti bom večerjo od včeraj. Prav?
Je ženska?
- Ne. - Ni ženska.
V redu? Pogrel ti bom.
- Ne. - Ja.
Bolje je. Zdaj lahko izločim nekatere.
Mislim, da je pol-pol.
Živjo, očka. Kako si?
V službo grem. Ne delam več od doma.
Dobro.
Ne bodo vsega zaprli kot spomladi.
Otrok nisi videl eno leto.
- Vem. - Ja.
Vem, težko je.
Kako je Zdenka?
Na telefon mi jo daj.
- Marvin? - Živjo, Zdenka. Me slišiš?
- Ja. - Odlično.
Doma dobivam veliko ljubezni.
Ko pridem domov ali odprem vrata,
me objame en otrok, potem drugi, nato še pes.
Tako ljubljen sem. Čudovito je.
Ima dolge lase?
Ja.
Dobro.
Ja, delam, toda vse manj.
Moram si reorganizirati življenje.
Razmisliti o njem.
Določiti, kaj je najpomembnejše.
Skrbel bom za otroka.
In pisal, seveda.
Toda nikoli nimam časa za otroka.
Ves čas to prestavljam.
Bolj me potrebujeta.
Jemlješ testosteron?
Ja, od februarja.
Vsakih 12 tednov dobivam injekcijo v zadnjico.
- Oscar? - Oscar? V redu.
Toda dobro sem, ne skrbi.
- Ja? - Ja.
Si je tvoja mama premislila?
Veš, moja mama...
Žalostna je, ker ne vidi vnukov,
zato je malo popustljivejša do mene.
Ne pritiska več toliko name.
Mojim staršem je bilo zelo pomembno, kako zgledamo kot otroci.
Da smo lepo oblečeni. "To ti pristaja, obleci to...
Razpusti lase, spni si jih, obleci krilo..."
To poslušam od mame od desetega leta.
"Telovadi, ne jej preveč, da se ne zrediš," poslušam od 10. leta.
Poglej.
Ta je pikasta in rumena,
ta pa črtasta in ima tanek bet.
Ta ni užitna. Ta je.
Malo sta različni.
Pazi. Ne po prstih.
Niki je rekla, da je malo živčna glede tega, kako bom zgledal.
Ali bom imel brado in ali bom videti čudno.
Zanju bo to težava,
ko bo nekdo v šoli, njuni prijatelji ali neznanci rekli,
da je to nekaj neobičajnega. Takrat bom to reševal.
Si že lačen?
- Jej. - Kaj?
Ravno si jedel.
- Kaj sem jedel? - Cel zajtrk.
Pred dvema urama.
Preverja v svoji aplikaciji.
- Pred skoraj tremi urami. - Jej.
Na Češkem nisva bila dve leti in pol.
Malo me skrbi, kako bo to šlo.
Kako se bodo ljudje odzvali.
Kje sta? Vesta, da pridemo?
Še enkrat potrkamo?
Tok, tok, tok.
- Živjo, Kubi. - Živjo.
Imaš dinozavra? Tudi jaz imam zate dinozavra.
Živjo.
Živjo, Marvin. Končno.
- Končno. - Živjo.
Živjo.
Pazita na psa.
Živjo, Niki.
- Živjo, očka. - Živjo.
To je Vaja.
- Živjo, Vaja. - Končno. Po dveh letih.
Dveh? Treh?
Dveh in pol. Preverimo. Poglejmo fotografije.
Poglejmo fotografije, pa bomo vedeli.
To bo super.
Vozili smo se skoraj deset ur.
Ste šli po avtocesti?
Ne. Ob vrnitvi sva bila pametnejša. Morala sva kupiti še enega zmaja.
Kupila sva samo enega in to je bila velika napaka.
Zato sva se odločila kupiti še enega.
- Ste vozili po "Wazu"? - Ne, po "Google Maps".
"Waze" je najboljši.
- Dobro. - Nazdravimo Ivanu.
Ja, nazdravimo Ivanu.
Ivan!
Na zdravje.
- Na zdravje. - Na zdravje.
- Hvala. - Na zdravje.
Zanima me samo, ali je živo.
Dobrodošel.
Hvala.
Nisem več nedotakljiv.
Kaj je to?
- Na majici? - Ja.
Moja covid šala.
"Give me some space."
Moja osebna majica "ne hodi mi blizu".
Dobra je, kajne?
Ne opravičuj se. Notri je.
- Toda prevroča je. - Hladna je boljša.
Čakaj.
Dobro.
- Napolni kozarec. - Biti mora poln.
Ne, to je za Kubo.
- Ta je tvoj. - Hladna voda je najboljša.
Jakob.
- Pripravljen bo čez dve uri. - Tako.
- Dobra? - Ne vem.
Doslej Marvina nisem videl osebno.
Videl sem ga na fotografijah, s kratkimi lasmi.
Ja, toda...
Ne vem.
Oče sem in ponosen sem na to.
Čeprav...
Žal nisem bil vedno prisoten.
Prisoten sem bil prvih sedem let, dokler se nisva ločila.
Odselil sem se.
Občutek imam, da se moram odkupiti,
ker nisem preživel
dovolj časa z njim ali z njo.
Kot otrok je bila zelo lepa.
Mislim, da sem to sprejel malce zadržano,
vendar ne negativno.
Kaj je to?
Je to mogoče?
Ali ni? Zato sem to preprosto sprejel.
Je, kakor je. Nič ne morem spremeniti.
To je moja hčerka. Zdaj je moj sin.
Najin odnos je enak.
Vedno je bil tak.
Vesel sem, ko vidim, kakšna je. Se pravi, kakšen.
Mirnejši je, srečnejši.
Občutek imam, kot da sva se videla včeraj.
- Dve leti in pol se nismo videli. - Je to mogoče?
To ne bo držalo. Zdaj je leto 2021.
Jeseni 2019.
Jeseni 2019 in jeseni 2021.
Torej sta minili dve leti.
Moja bivša žena, Marvinova mama, tega ni dobro sprejela,
toda o tem sva govorila samo enkrat.
Prosila me je, da to nekako preprečim. Zavrnil sem jo.
Nisem je poznala, ko je bila otrok,
zato sem jo opazovala z razdalje.
Lahko govorim samo o srednješolskem času.
Vedno se mi je zdelo,
da ni povsem srečna.
Prijateljem ni bilo lahko povedati za to.
Mislim,
da pojasnjevati nekomu, s komer sva si blizu,
da je moški...
Ne vem, ne ljubi se mi.
Mislim, da ne bi razumeli
in jim tudi ni treba.
Spuščali smo se po tem bregu.
Vse je bilo gradbišče.
Ni bilo stez, samo betonske plošče.
Kot majhen sem sanjal o gradbiščih.
"To ni moja država," sem hotel reči.
Ampak to ni bila resnica. Ne povsem.
Vedno bodo vezi in spomini.
Kot ramstek, ki sem mu ga hotel pripraviti za večerjo.
Vedno so neprijetni trenutki in stvari, ki jih obžalujemo.
Kot ko skušate izkopati drevo,
vendar vam ne uspe odstraniti vseh korenin."
Najprej bi lahko šla proti vrhu. Vseeno je.
Ti vodi. Lahko greva tja.
Greva naokrog, ne bova se utrudili.
Spomnim se, da smo kot najstniki plezali čez tisto ograjo.
Tu smo kurili ogenj in gledali ognjemet.
Mi smo to počeli?
- Živela si z Ivanom. - Ja, sostanovalca sva bila.
Tudi Ivan je bil
neverjetno pozitivna oseba.
Kul je bil in nikogar ni kritiziral.
To je bilo zame nekaj novega. V moji družini ves čas koga kritizirajo.
Dober fant je bil.
Zelo mi je bil všeč,
toda nekaj je manjkalo.
Resen je bil, tebe je hotel in o tem je bil prepričan.
Ivan je bil na drugi ravni. Veliko stabilnejši od mene.
Bil sem na začetku študija. Niti prve stopnje nisem končal.
Ivan je doštudiral, imel je službo.
Sam je živel, skrbel je zase... To se mi je zdelo zelo privlačno.
Tebe je hotel. O tem je bil prepričan.
Ne v smislu, da si zanj edina, temveč:
"Dobra ženska je, čudovita in njo hočem."
Tebe sem prvo poklical po psihoterapiji.
- Povedal sem ti to. - Ja?
Končal sem terapijo, na kateri sva govorila o mojih dvomih.
Nisem še hotel na glas izgovoriti besedo "trans".
Takoj pozneje sem poklical tebe.
Nekaj kilometrov sem hodil peš skozi mesto
in rekel sem ti: "Bana, najbrž sem trans."
Vesel sem bil, da si v 20 minutah pogovora prišla
od "oh" do "vse bo v redu".
Spomnim se, da sem globoko v sebi vedela, da bo vse v redu.
Odkrivaš, kdo si v resnici.
To ni nikakršna igra niti faza.
Vesel sem, da to praviš, saj sem ravno to največkrat slišal.
Ne rečejo ravno, da je to faza, bolj:
"Kaj poskušaš? Kaj hočeš?"
Ko je nekdo trans, nenadoma, in nič ne naredi,
postane problem vseh.
Ko nekam grem, takoj postane neprijetno.
- Takoj. - Nenadoma si drugačen.
- Ker ljudje... - Nihče noče biti neprijeten.
To je nagon. Določiti moraš osebo. Varna, nevarna. Ženska, moški.
Večina ljudi ima potrebo dati oznako na nekaj novega.
Veliko ljudi je takih, tudi moja mama,
Misli, da je tvoje počutje odvisno od videza
in da se tisti, ki zgledajo slabo, ne morejo počutiti dobro.
Da so samo lepi ljudje lahko srečni.
Saj jih vsi sprejemajo in imajo radi. To pomeni, da so srečni.
Razumem, da ima dober namen, vseeno pa mi je žal,
da oseba, ki ti je biološko najbližje,
tvoja mama,
misli, da je videz pomembnejši
od usklajenosti s tem, kdo si.
Tu so ti keksi. Adijo, Bára.
- Se vidiva. - Adijo.
- Najlepša hvala. - Tudi tebi.
- Se vidiva pojutrišnjem. - V četrtek.
- Adijo. - Adijo. Drži psa.
Ne zanima me, kaj ljudje mislijo.
Ali sem gej ali ne.
To je večja težava za druge kot zame.
To, kako me doživljajo.
To mi pomeni toliko, kot če bi me imeli za Italijana.
Nisem in briga me za to.
Väja, pusti. Pusti.
Čakaj, čakaj.
Hej.
Väja.
Väja, pusti.
Väja! Ne!
Jakob.
Danes imamo posebnega gosta. Spoznal sem veliko kul ljudi.
Zaradi tega in drugih dogodkov v mojem življenju
sem delal za pisatelja, za katerega še nisem delal, Roeja Horvata.
Roe me je najel in prvo, kar je rekel, je:
"Nisem prepričan, ali boš hotel delati to knjigo.
V njej je veliko seksa in zadnjemu pripovedovalcu to ni bilo všeč.
Malo že, ne pa dovolj za to knjigo."
To je bil majhen projekt. Ko je Roe to rekel, sem pomislil:
"Smo otroci? Kaj imaš?"
Od tam je šlo...
Dovolj sem govoril. Zdaj bomo šli v živo.
Živjo, Roe. Kako si? Dobrodošel v Pivski brigadi Johna Solosa.
Tu sem. Upam, da me slišite.
Ja, slišimo te.
Nekdo je komentiral, da jih čudi, da imaš redno službo.
Vem, kaj počneš in da dobro zaslužiš,
toda si razmišljal o tem, da bi se posvetil samo pisanju?
Odpoved sem dal.
Čestitam. Kdaj si začel pisati v tem slogu?
Koliko knjig si napisal pred "Dirty Mindom"?
"Dirty Mind" je moja tretja knjiga.
Toda po njej
sem objavil "Vanilla Clouds", klasični gejevski ljubezenski roman.
"The Other Book" je prva knjiga, objavljena kot erotični roman.
Mislim, da je to peta ali šesta knjiga.
- Ja. - Nisem prepričan, najbrž je.
Ja, toda...
Bilo je zelo osvobajajoče.
Veliko pisateljev pravi:
"V knjigo rad dam veliko seksa in seks poganja zgodbo,
seks je zgodba."
Ko sem to videl, je v večini primerov šlo za pornografijo.
S tem ni nič narobe. V redu je.
Nekaterim je to všeč in dobro mi plačajo, da to berem.
Ti si naredil nekaj drugačnega v knjigi "Adam Only". Govorila sva o tem,
nisem pa še videl, da bi pisatelj to naredil.
Zares si razvil zgodbo s seksom in to čarobno.
Tvoji opisi seksa... Stavim, da si že seksal.
Neverjetno je. Bravo.
Ne prej ne pozneje nisem bral česa takega.
Še nikoli nisem prebral takih opisov seksa.
Marvin, kaj te navdihuje, ko pišeš?
Ne bom pred kamero govoril o svojem spolnem življenju.
Nikakor ne.
'"Rad bi se ljubil,' je rekel.
'Najprej pa me zanima, kako se počutiš.'
Zaprl sem oči, preplavljen s čustvi.
Ko sem jih spet odprl, sem se prepustil. Bil sem varen.
V najinem skrivališču sem lahko bil ranljiv,
prestrašen, poln upanja.
Vdihni, izdihni.
'Hvaležen in živ...'
Njegov nasmeh je bil zaslepljujoč."
Pozneje lahko tam nekaj pojeva. Imajo hrenovke in pire krompir.
Moralo bi pisati, kdaj je kuhinja odprta.
ONI
Lepo.
Kam si šel?
Izbral bom drugo pot.
In to je to?
Dobro je bilo.
Odlično. Lepo.
Ti dosežeš dlje, ni pošteno.
Nasloni se na to. Ja, tako.
Ja. Super.
Odlično.
Če bosta moja otroka trans,
upam, da jima bo lažje kot meni.
Toda...
Ne morem reči, da si to želim.
Kaj pa lahko narediš?
Ne bi odpiral šampanjca,
toda ta otrok je povsem v redu.
Če so trans, potem so trans.
Ni otrok tisti, ki se mora prilagoditi.
Ja, huda si.
Nič nimam.
Hočeš to?
Pusti.
Pridi.
Pridna bodi.
Mami dolgo nisem povedal, da snemamo ta film.
Toda zadnjič sva se o tem sproščeno pogovarjala.
Mama ni hotela pred kamero. Spoštujem to, nisem je silil.
Zdaj se lahko o tem pogovarjava brez nelagodja.
To, kako Marvin zgleda zdaj, je na robu moje tolerance.
Tega ne bi izbral,
toda ne morem odločati, kako bo nekdo zgledal.
Absurdno je, toda to, kako je videti zdaj, me ne moti.
Dlje ko sem v tranziciji, manj razmišljam o...
Pravzaprav mi ne pade na misel, da nisem trans.
Pogledam se v ogledalo in sem si všeč.
To sem jaz, nihče drug.
Sedi.
Pridi.
Sedi.
Ko sva prišla sem, sva bila drugačna.
Ta sprememba je rezultat najinih izkušenj.
Razlog, zakaj sva skupaj, je še vedno isti.
Ker se ljubiva.
Za zdaj mi ni Marvin dal niti enega razloga, da bi ga nehal ljubiti.
Vendar ne tu.
Glej, očka je našel neka drevesa.
Ivan, zadnjič si to naredil tu. Med tistima drevesoma.
- Desno. - Kuba se spomni.
Tako. Roke gor. Še jaz ne vem, kako se to naredi.
- Super. - Umaknem vrv?
Ne, v redu je. Samo da se ne obesim nanjo.
Veš, kaj? To moram držati drugače. Tako.
Hodi poleg mene.
Težava je,
da se ti trese pod nogami.
- Načeloma. - Vem.
Najprej sem se bal.
Kaj naj mu povem, kako in kdaj. In tako naprej.
Potem je prav Ivan bil tisti,
ki mi je bil v največjo oporo.
Brez njega bi bilo to veliko težje.
Držal te bom za žep.
Ne.
Pridi bliže, da se te lahko primem.
Padel boš.
Najbrž. Ali pa lahko tako. Popolno.
Pokrči kolena in se nagni naprej.
Glej gor, dlani obrni proti sebi.
Tako.
In hodi. Bolj po prstih.
Greva se igro.
- Dala ti bom to beležnico. - Prav.
Napiši pet stavkov o tem, kakšna bo tvoja in Ivanova zgodba.
- Mora biti z Ivanom? - Ja, vajina družina.
Dobro. To je boleče.
Prva možnost:
vila ob morju, pes, noge gor, zdravstvene težave se vrstijo,
toda še vedno lahko dobro jeva in se sprehajava po plaži.
Torej...
Prijeten, miren in dolg pokoj.
Druga možnost: apokalipsa. Počasna ali hitra.
Z Ivanom bova v isti ekipi.
- Med zobmi imaš mak. - Vem. Daj mi to.
To je bilo še boljše,
ko si gledal tisto nogometno tekmo.
Da si ne bi drznil.
Tretja možnost:
oba bova imela novega partnerja
in vabila se bova na rojstnodnevne zabave.
LETO POZNEJE STA MARVIN IN IVAN ŠE VEDNO SKUPAJ
MEDIATRANSLATIONS