Langsomt.
- Sådan. - Broder Guy.
Jeg har brug for dig.
Hvil dig, broder Mark. Sov.
Kunne det ikke have ventet til morgenen, hr. Shardlake?
Det er morgen. Jeg er lysvågen.
Hvorfor gik du ind i køkkenet den nat, du opdagede Singletons lig?
Alice og jeg behandlede broder August.
Han havde ondt, og jeg ville give ham lidt varm mælk. Jeg kom efter det.
- Hvor gik du ind fra? - Der er kun én indgang. Denne.
Én vej ind og én vej ud.
- Var døren åben? - Låst.
Den er låst for at forhindre, munke og tjenestefolk forsyner sig selv.
De andre døre er skabe og spisekamre.
Jeg erindrer ikke, her var en natlampe.
Så var det, jeg gled.
Lige her.
Jeg stod i en stor blodpøl, da jeg så hr. Singleton.
Hans hoved ved siden af ham.
- Placeret ved siden af? - Det er muligt.
- Blodet var ikke størknet? - Nej.
Så det var netop sket. Jeg har været vidne til halshugninger.
Morderen ville selv være indsmurt i blod.
Bemærkede du andre fodspor? Pletter på gangen, da du ankom?
Nej.
Men hvis der kun er én måde at komme ind og ud på, må der have været et spor.
Medmindre fægteren blev inde i køkkenet.
Det er en foruroligende tanke. Og der var intet spor.
Hvad gjorde du, efter du fandt liget?
- Jeg gik til abbeden. - Uden at låse døren?
Ja.
Hvis jeg havde låst døren, kunne jeg have fanget morderen.
Hvis han faktisk var indenfor. Hvis han ikke havde en nøgle.
Hvis du ikke selv er morderen.
Det kan jeg love Dem for, jeg ikke er.
Så skånede han dig. Selvom han vidste, du ville slå alarm.
Hvorfor?
Guds vilje.
Broder Gabriel.
Hr. Bugge. Jeg troede, du bad. Godmorgen.
Simon Whelplay ligger syg på infirmeriet.
Han bad om at tale med hr. Shardlake.
Jeg mente, du skulle vide det, da du holder af drengen.
- Holder af? - Det var det, jeg sagde, broder.
- Pas på, hvad du siger, hr. Bugge. - Vi må alle passe på i disse tider.
Jeg vil ikke miste min levevej eller mit hjem over en anden mands lyster.
Glem ikke din stilling.
Gem dine råd til novice Whelplay. Før han siger mere.
Før vi alle ender med at sulte på gaden.
Hr. Barak!
Hr. Barak?
Jeg har bedt munkene om at samles på gårdspladsen. Vi har travlt.
Hvorfor vækkede du mig ikke før?
- Jeg vil tale med Dem. - Det skal vi nok.
Giv ham ikke, hvad han ønsker, knægt.
Hr. Shardlake, herfra har De overblik
over klosterbygningerne, infirmeriet, kapellet,
refektoriet og selvfølgelig køkkenbygningen.
Det er vel grunden til, vi står her.
Robin Singleton var ikke velkommen her. Passer det ikke?
Vi byder alle de gæster velkommen, som Lord Cromwell sender.
Der er over 100 mennesker bag disse storslåede mure.
- Kan De stå inde for dem alle? - Jeg står inde for mine ordensbrødre.
Selv den forpinte Jerome?
- Selv novicen Whelplay? - Simon Whelplay er en dreng.
Som bliver udsultet, slået og skal gå med en dosmerhat
med bogstavet M for maleficium: Ondskab.
- Det er kun en hat. - De har noget af en fantasi.
Og du har et hidsigt temperament.
- Du var soldat? - Det fortalte jeg Dem, jeg var.
Det var jeg også. Vi skjuler det ikke.
- I har begge dræbt mænd? - I kamp.
Ja, i kamp. Jeg kan stadig høre deres skrig om natten.
Godmorgen, alle som en.
Deres hellighed.
Fortsæt endelig.
I har vist mistet en nipsting.
Ikke en nipsting. Et sjældent og helligt relikvie.
Den bodfærdige røvers hånd, der led sammen med Kristus,
- blev stjålet samme nat som mordet. - Det lå i et guldskrin.
Jeg er kun bekymret for, at dets hellige kræfter
- kunne være i Djævlens hænder nu. - Hans tilhængeres.
Hvad påstår De?
At Satans tilhængere tog hertil specifikt for at få relikviet og dets skrin?
Og myrdede hr. Singleton, ja.
Jeg er vist ikke den eneste med fantasi.
Hvornår forlod hr. Singleton sit værelse den nat, han blev dræbt, dr. Goodhap?
Det var langt over midnat.
Midt om natten.
Han forlader abbedens hus, går igennem gårdspladsen mod køkkenbygningen.
I foreslår, han bliver dræbt i køkkenet af Satans tilhængere.
Ja.
- Som kom fra kirken helt derovre fra. - De må de have gjort.
Så jeg skal tro, at disse djævelske mænd, fremfor at flygte med deres hellige rov,
- vælger først at nappe en lille bid brød. - Det er ikke tid til ubetænksom humor.
Nej, det er ikke. Det er tid til kendsgerninger, abbed Fabian.
Selvom det er belejligt at forbinde jeres stjålne relikvie med det troløse mord,
- gør det det ikke sandt. - Så er det et tilfælde.
Er det muligt, hr. Singleton arrangerede et møde? Er det endda sandsynligt?
- Det er muligt. - Midt om natten?
Hvis han var blevet lovet information.
Og hvis han ikke var? Hvis mødet er jeres eget påfund?
At han gik ind i køkkenet midt om natten, er ikke et påfund.
Robin Singleton blev ikke dræbt ved et tilfælde
eller af en udefrakommende, der svævede over marsken og murene.
Nogen her.
Nogen inde i St Donatus
narrede sig til et møde med kong Henriks kommissær og slog ham ihjel.
Jeg finder dig. Jeg vil afsløre sandheden og lukke dette kloster.
Dr. Goodhap, du er stadig i live.
Der er reel fare. Og du er hverken morsom eller vittig.
Jeg er begge dele. Ikke, hr. Shardlake? Hvorfor vækkede du mig ikke?
- Er det mit ansvar? - Vi er fælles om efterforskningen.
Det bør du huske på. Tak.
Cromwell fandt dig i rendestenen, hørte jeg. Reddede dig fra slummen.
Vær ikke flov over dine rødder, hr. Barak. Se dig nu.
Stolt som en påfugl. Parfumeret og ren.
Jeg hører, du holder af et glas vin med Cromwells fjender.
- Det er løgn. - Som selveste hertugen af Norfolk.
- Det har aldrig fundet sted. - Det har jeg hørt.
- Det ville jeg aldrig. - Det tror jeg.
Aldrig.
Så er det slut med kævleriet.
Siden jeg har videregivet alt, jeg ved, antager jeg, I ikke har brug for mig mere.
Jeg tager ind til byen og sejler straks tilbage til London.
- Det gør du ikke. - Er jeg nu dit gidsel?
Du kan tage hjem til London, når vi er færdige. Med vores omdømme i behold.
Hr. Shardlake?
Så vender jeg tilbage til mit værelses hellested.
Farvel.
Hvor ville man finde et sværd her?
Hr. Barak?
Det kunne være hvor som helst. Sværdet er væk.
Hvad med skrinet, som den bodfærdige røvers hånd lå i?
Udsmykket med juveler. Er det også væk?
Hvis vi finder skrinet, kan vi modbevise deres historie om udefrakommende.
- Hvor er tegningen fra? - Biblioteket.
Jeg har bedt broder Edwig om at overdrage klostrets regnskaber. Hver bog.
Vi må undersøge et grundsalg. Vi må besøge byens dommer.
Du vil ikke finde morderen eller skrinet i byen. Eller i bøger.
Ikke desto mindre tager vi til byen. Sammen.
Du skal ikke glo på mig.
- Jeg vidste ikke, jeg gloede. - Er det min røv, du vil have?
- Jeg synder ikke. - Gør du ikke? Hvad gør du så?
Hvad gør nogen af jer udover at skovle mad i munden og skide det ud?
Vi er mænd, der tjener Gud. Intet andet. Gode mænd.
I kan ikke kalde jer selv gode mænd.
I gør intet. I har intet formål eller magt. Intet.
- Vi har bønnens magt, hr. Barak. - Bønnens magt?
Mens I beder, sulter børn udenfor disse mure. Jeg har set dem dø af sult.
Du gemmer dig. I gemmer jer, alle sammen.
Det eneste gode, der kommer herfra, er øllet.
Selv det smager af pis.
Du lader ikke til at være i godt humør.
Jeg har nogle spørgsmål. Hvorfor leder vi ikke efter skrinet?
Hvorfor taler vi ikke med drengen eller Jerome?
Hvorfor slæber vi bøger til landsbyen, når vi kun har brug for én tilståelse?
- Én person til at melde nogen. - Singleton blev dræbt af en grund.
- Selvfølgelig. - Ja, men hvilken grund? Hvorfor?
Hans mord ville aldrig stoppe lukningen, der kom bare to kommissærer fremfor én.
- Det giver ikke mening. - Åbn porten! Luk dem ud.
Vi vil opdage sandheden bag, hvad der skete.
Singleton efterforskede klostrets regnskaber. Vi vil gøre det samme.
Engang trivedes havnen her. Gav folk et hæderligt liv.
Når klostret bliver lukket, vil der være land og penge nok til alle.
Jeg bruger disse værelser for at være tilgængelig.
Kroen er mere bekvem og mindre intimiderende end mit hjem.
Folk kan tale mere frit.
- Interessant. - Tak, hr. Shardlake.
Min færden blandt folket sikrer, de er loyale over for Lord Cromwell og kongen.
Der er ingen sekterer her. Ingen hekseri.
Vil de herrer have et glas fransk vin?
Har de lokale klaget over reformerne?
Den største og eneste klage er, at helgendagene blev afskaffet.
Kun fordi de er fridage. Der er ingen prædikanter her.
Ellers ville jeg vide det. Jeg har angivere.
Det eneste problem med angivere er, de lyver.
Det har De ret i, hr. Barak.
Man må være nøjsom og sortere sandheden fra rygter.
Der bliver smuglet som altid. Men papisterne bliver i Frankrig.
De er et forbillede, dommer Copynger. Det vil Cromwell høre om.
Tusind tak. Det er utrolig betænksomt.
Skål for jer.
- Og for kongen. - Ja, for os alle.
Dommer Copynger, vi har brug for Deres hjælp i en hastesag for efterforskningen.
- Jeg er klar. - Det er klostrets regnskaber.
Broder Edwigs bøger. Han er en værre fedtemikkel.
Jeg er hovedsageligt interesseret i grundsalget.
Jeg vil have Dem til at sammenligne skøderne i regnskabet med Deres egne.
Det kan jeg godt.
Samt med kvitteringerne som dem, der købte landet, har.
Det vil tage tid.
- Hvor længe? - Nogle dage med lidt held.
Hvor mange dage?
Jeg må besøge hver køber selv. De kan være bortrejst
- eller ikke have kvitteringen på sig. - Hvor mange?
Fem.
- Fem dage er for længe. - Det er med held.
Det er for længe. Kongen bliver ikke glad.
- Kong Henrik? - Tjener De en anden?
Nej.
Vi er kongens emissærer. Hvad medfører det?
- Hast. - Ja.
Fem dage er for længe.
- Snarest, dommer Copynger. - Snarest muligt.
- Hav en god dag. - I lige måde, hr. Shardlake.
Du ville vide, om hans efterforskning skred frem. Der kan du se.
Du vil gøre opgaven færdig på højst tre dage.
Du vil informere mig direkte om alle uregelmæssige grundsalg.
- Er det passende? Hvad med kongen... - På den femte dag
kan du dele informationen med hr. Shardlake.
Forstået?
Forstået.
Hvis kvitteringerne er vigtige, hvorfor står han så for det?
Vi bør besøge køberne og sikre, kvitteringerne bliver skrevet, som vi vil.
Vi kræver sandheden.
Vi kræver retfærdighed. Som vil ske, når klostret lukker.
Det er en ond skik. Munkene tager penge fra fattige for at tilgive deres synder.
Foran Copynger trak du Thomas Cromwells navn som et sværd for at få, hvad du vil.
Cromwell er din styrke, ligesom han er min.
Uden ham er du en ubetydelig pukkelryg.
Jeg tager tilbage til St Donatus og fortsætter med at lede efter sandheden.
Sådan tjener jeg ham, Jack. Jeg vil tale med broder Jerome.
Det er retfærdighed.
- Han er der, som jeg sagde. - Vent i døren.
- Kætter, du kom. - Du ville tale med mig?
De sidste par dage har jeg benyttet mig af vores kostbare bøger...
...før de bliver brændt.
Jeg er den nuværende dronning, Jane Seymours, slægtning.
Derfor fik han mig tortureret i stedet for dræbt direkte.
- Hvem taler du om? - Ham.
Din herre. Cromwell.
Han så på, mens jeg lå på pinebænken.
Muskler revet over. Knogler trukket ud af deres led.
Det passer ikke.
Dronningens slægtning ville aldrig kunne henrettes som forræder.
Men det var vigtigt, jeg lærte, min tro var forkert.
Vigtigt at jeg aflagde en ny ed til kongen og hans kirke.
- Som du gjorde uden tvang. - Som jeg gjorde.
Han så ud til at nyde min smerte. Din herre.
- Mine skrig blev hans musik. - Endnu en løgn.
Jeg forstår, du er bange, pukkelryg.
Hvad er du uden Cromwells gunst?
Jeg er en anset advokat.
Du er som de fugle fra Peru.
Cromwell taler, og du gentager.
- Du spilder min tid. - Og du er så vigtig.
- Du er uvæsentlig. - Han myrdede Anne Boleyn.
Anklagen om utroskab med den stakkels dreng var løgn.
- Cromwells løgn. - Nej.
Jeg var vidne til hendes død, og hun accepterede beviserne og sin skæbne.
Så var hun en dronning til det sidste.
Tro dette hvis intet andet: Jeg var indespærret i Tower.
I cellen ved siden af var musikeren. Den unge dreng Mark Smeaton.
Hendes påståede elsker. Var du også vidne til hans død?
- Jeg hørte, han græd. - Han græd for Anne Boleyn.
Men ikke, fordi han var hendes elsker.
Han var blevet tortureret som mig.
Som jeg gav han en falsk tilståelse til monsteret Cromwell.
Og som jeg fortrød og angrede han sin svaghed.
Folk finder på de mest omstændige historier.
Jeg har skrevet hr. Smeatons historie ned. Omstændig eller ej.
Jeg beskriver ikke hans frygt for at dø...
...men for den skærsild, han troede ville komme bagefter.
Han døde i den tro, han havde forrådt sin dronning.
Når de sande forrædere er Cromwell og hans konge.
Du kan brænde den sammen med bøgerne.
Det er foruroligende, dr. Goodhap hørte hver løgn.
Gør, som Jerome foreslog. Brænd den. Den eksisterer ikke.
Jeg mødte ham engang. Mark Smeaton.
Han virkede godhjertet, tænkte jeg dengang.
Brænd den.
Hvad hvis den er sand? Min historie?
Hvad så?
Mine løgne dræbte hende.
Bed for mig. Red min sjæl.
Jeg beder dig.
Bed for mig! Red min sjæl!
Simon.
Simon, stop!
Stop ham!
Simon!
Grib ham!
Vent!
Simon.
Stå stille.
Simon, det er hr. Shardlake. Du ville tale med mig?
Simon!
Stands, Simon!
Simon, vent!
Simon!
Grib ham!
Simon, stop!
Simon!
Simon, nej!
Simon!
Vent, Simon.
Simon.
Jeg er ikke efter dig. Jeg er her for at hjælpe.
Jeg er her for at lytte. Vi kan tale nu, bare du og jeg.
Du efterligner mig. Du gør det godt.
- Lad mig hjælpe. - Nej, hold dig fra mig!
Bliv væk.
- Du er Djævlens mand, det sagde Jerome. - Simon, nej!
Simon, du må lytte til mig.
Jeg beder dig...
Simon!
De blev sendt for at øve retfærdighed?
Ja.
Sandhed og retfærdighed er min valuta.
Simon, jeg kan beskytte dig. Forstår du det?
Jeg kan hjælpe dig.
Åh nej. Det er slet ikke godt.
Hjælp mig!
En eller anden!
Hjælp!
Herre!
Alice!
Grib fast. Hold godt fast!
Hold fast.
Alice, Gud velsigne dig.
Jeg troede, jeg skulle dø.
- Er det til mig? - Det er til hr. Shardlake.
Hvad kan du tilbyde mig, Alice Fewterer?
Et smil?
Ensomhed.
- Et urteudtræk til at få varmen. - Tak igen.
Jeg var heldig, du kom forbi.
Jeg var utrolig heldig. Hvordan endte du der?
- I marsken? - Ja.
Jeg kan lide den. Jeg ved, der er dystert, men det er fredeligt.
Jeg nyder at se et glimt af lysene.
Smuglere. Jeg forestiller mig deres skibe sejle til Frankrig.
Og jeg forestiller mig Frankrig. Hvordan der er der.
Så det er alt. Jeg er vanvittig.
Nej. Slet ikke.
Jeg var der af den samme grund. Den uendelige himmel. Kulden.
Det lader tankerne strejfe. Hjælper en med at tænke klart.
Det gør det.
Jeg henter en ren dragt til Dem.
Hvordan endte du her i St Donatus?
Har du ingen familie? Ingen beundrer?
Jeg havde engang en beundrer, men desværre ikke mere.
- Undskyld. - Tænk ikke på det.
Det er bedre at have elsket, som man siger.
- Må jeg spørge Dem om noget? - Selvfølgelig.
Kender De Lord Cromwell? Har De mødt ham?
Det gør jeg, og det har jeg. Jeg har arbejdet for ham i et stykke tid.
- Er han så frygtindgydende, som de siger? - Det kan han være til tider.
Hr. Singleton råbte og skreg.
Jeg kunne forestille mig ham arbejde for Lord Cromwell, men De er anderledes.
- Jeg har talt over mig. - Nej. Aldrig.
Jeg kendte jo hr. Singleton.
Og jeg er glad for, jeg virker anderledes.
- Må han hvile i fred. - Amen.
Og må Simon også finde fred.
Amen.
Han var vågen og sad op i cirka en time. Sad stille.
Jeg gav ham en tynd kødsuppe, lidt varm mjød.
- Og hans feber? - Var forsvundet, troede jeg.
Besøgte nogen ham?
Han talte med abbeden og kort med prior Mortimus. De bad sammen.
Kort efter fik han det dårligt.
Lidt senere blev han ængstelig. Meget ængstelig.
- Og han løb, som De så. - Som jeg så.
Da vi kom tilbage fra landsbyen, hvorfor fortalte ingen os, han var vågen og talte?
Han var sammen med abbeden. Jeg har andre pligter.
Drengen ville tale med hr. Shardlake.
- Jeg kan ikke smide abbeden og prioren ud. - Drengens død er sørme belejlig.
Dette kloster er pilråddent.
Vi vil gøre mere end at lukke det. Vi vil rive det ned.
I laden, før han faldt...
...troede jeg, han efterlignede mig.
Hans krop var krumbøjet som min.
Det var, som om han blev pint.
- Han var ikke sig selv. - Men der var ingen feber?
Jeg var sikker på, den var væk.
Jerome, abbeden, prioren. Hvem besøgte ellers?
Broder Gabriel og Edwig kom for at bede. Og hr. Bugge.
Så mange mennesker kom for at besøge
denne jævne, klodsede, ubetydelige novice.
Hvorfor?
Matthew.
Drengen vil tale med dig og dør, før han kan?
Belejligt, som du sagde. Jeg indrømmer, drengen var af betydning.
Thomas Cromwell er ikke en tålmodig mand. Han tilgiver ikke.
Hvisk det, men han går ikke op i sandhed, medmindre den gavner ham.
Jeg vil påminde dig igen:
Vi er her for at lukke klostret og overdrage dets rigdomme til kongen.
Jeg er ligeglad, hvordan vi gør det.
Jeg hører, én til er død!
Hvor længe er jeg tvunget til at blive her?
Han bekymrer mig også. Han har set og hørt for meget.
Vi er stadig ved begyndelsen.
Hvis sandheden bevidst tilbageholdes fra os, må vi bestemme vores egen sandhed.
Overvej det. Men ikke i fem dage.
Jeg var nysgerrig.
Jeg kunne ikke forstå, hvordan novicen var gået
fra feber og svaghed til det, vi var vidne til.
Så nævnte du, hvordan du troede, han efterlignede dig.
Hans krop var krumbøjet.
Jeg overvejede, hvad der ville forårsage det.
Jeg måtte åbne hans tarme.
Krampetrækningerne er kendetegn.
- På hvad? - Belladonna.
Giftige galnebær, som de hedder i Deres land.
- Blev han forgiftet? - Det blev han.
Han døde af faldet, men hans død var uundgåelig.
Belladonna har en svag men særegen duft. Jeg kender den.
Den var i Simons tarme. Og i den sidste tår i koppen ved hans seng.
Hvornår blev det gjort?
Det må have været i morges. Symptomerne forekommer hurtigt.
Sig det ikke til nogen. Ikke abbeden, prioren, selv ikke hr. Barak.
Jeg kan ikke forestille mig, hvordan han ville reagere.
Det er dig. Jeg blev forskrækket.
Jeg tænkte, jeg ville motionere dyret her før morgenmaden.
Du har pakket dine tasker.
Og dit hoved er fuldt af historier om mord og nederlag.
Aldrig.
Du vil tale om, hvordan mig og hr. Shardlake fordoblede dødsfald.
Og at vi ikke er tættere på en overgivelse.
- Du kan ikke gøre det mod mig. - Gå tilbage til dit værelse.
- Jeg tillader det ikke. - Dr. Goodhap.
Jeg er ikke din fange.
Du skal ikke prøve mig eller mine evner af.
Hr. Shardlake har set din vrede mod mig.
- Gå i seng. - Kom ikke nærmere.
Træd væk!
Din tåbelige mand.
Hvorfor kunne du ikke gå i seng igen? Se, hvad du har gjort!
Se, hvad du har gjort mig til! Det var ikke mig.
Det var ikke min skyld. Jeg ønskede det ikke.
- Kan du ikke redde mig? - Du er død.
Din død vil ikke være forgæves. Jeg lader dem finde dig.
St Donatus må overgive sig til en løgn eller sandheden.
Det er ligegyldigt nu.
Jeg får bønner sagt for dig.
Baseret på Shardlake-serien af C.J. SANSOM
Tekster af: Camilla Isaksen