Det er ikke til at tro.
Ikke til at tro.
Se selv.
Godmorgen, hr. Barak. Sov De godt?
- Hvor er hr. Shardlake? - Spiser morgenmad i refektoriet.
- Han holder af dig. - Så kender han mig ikke.
Undskyld. Det skulle jeg ikke have sagt.
Alice?
Broder Mark har forvekslet sin seng med en natpotte.
Måske kan hr. Barak hjælpe dig med det.
En anden gang.
Broder Guy?
Må jeg spørge, om du opdagede årsagen til Simon Whelplays opførsel?
Det er uvæsentligt, Alice.
- Må jeg sidde ned? - Ja.
Abbeden har bedt mig om at fortælle Dem, at dr. Goodhap er draget til London.
Hans værelse er tomt, og hans ejendele væk.
- Hvornår skete det? - Jeg fik at vide ved daggry.
- Fik du ikke et nøjagtigt tidspunkt? - Nej.
Det bedste ved klostret er, der er masser af mad.
Det er de fede munke, jeg kunne undvære.
Dr. Goodhap er åbenbart rejst til London. Uden tilladelse.
Er han?
- Hvem siger det? - Hans værelse er tomt.
Så han informerede jer ikke om sine intentioner?
- Så nogen ham ride herfra? - Bugge. Portneren og vagten.
Hr. Shardlake, hvornår kan jeg forvente at få mine regnskaber tilbage?
- Når jeg er færdig med dem. - Jeg lover, de alle er i orden.
- Det vil vise sig. - Alle regnskaberne er i orden og korrekte.
Selv ikke den største mængde korrekte regnskaber vil redde dig, broder Edwig.
Du besøgte Simon Whelplays sengeleje.
For at bede, ja.
- Men du foragtede drengen. - Det passer ikke.
Hvorfor bede ved hans seng og ikke din egen? Eller i kirken?
Sådan gør vi det i St Donatus. Jeg håbede, han kunne deltage.
- Hvilket han gjorde. - Han var vågen?
Ja.
Og vi bad sammen.
- Er det alt? Må jeg gå? - Ja.
Men gå ikke for langt væk.
Du må ikke overreagere, Jack. Vi må begge tænke klart.
Men der er sket et mord til.
- Hvem? - Novicen Simon Whelplay.
- Som faldt og fik kraniebrud? - Efter han indtog gift.
Indtog?
Nogen gav ham den, mens han lå i infirmeriet.
Det er broder Guy.
Guy opdagede giften og kunne have holdt det hemmeligt.
Det, der undrer mig, er, hvorfor alle de ledende ordensbrødre besøgte en novice.
En dreng, de havde plaget i ugevis, månedsvis før.
Hvis du mener, der er svar i broder Edwigs regnskaber, bør vi tage til landsbyen.
Vi bør presse dommer Copynger. Fem dage er for længe.
Hvis Singleton havde fundet noget, haster det.
- Vi har stadig tid. - Sådan vil Cromwell ikke opfatte det.
Jeg har lavet en mental liste over alle uregelmæssigheder: Hvad, hvor, hvorfor.
Hvad prøvede Simon Whelplay at sige til mig?
- Det vil vi aldrig vide. - Hvor er relikviet og sværdet?
- Sværdet er afgørende. - Det er forsvundet i marsken.
Hvorfor var der ikke blodige fodspor, da broder Guy kom ind i køkkenet?
To fugle sammen. Den fra Peru og påfuglen.
- Jeg ser til hestene. - Du har knap nok spist.
Hvordan kan jeg hjælpe Dem? Vi har passet godt på hestene.
Hr.?
- Hvad er nu det? - Hr. Bugge.
Ja.
Du er portneren. Vagten.
Det ved De, jeg er.
Så sig mig, hvornår åbnede du porten for dr. Goodhap?
Det var ikke helt daggry, men solen var på vej.
- Så hvad tid? - Er det en leg, hr.?
Din sidste chance. Overvej dit svar nøje.
Mit sværd kan høre løgne, og det vil svare.
Jeg åbnede porten for ham lige før seks. Ved daggry.
- Det er løgn! - Det passer! Se, hans hingst er væk!
Hr. Shardlake, jeg beder Dem!
- Jeg sværger. - Jack, sænk dit sværd.
Uslingen lyver!
Hr. Barak, sænk dit sværd.
Jack!
- Jack, hvad er det? Sig det. - Vi må ikke fejle, og det gør vi.
- Det passer ikke. - De griner af os. De gør nar af os.
Jeg vil ikke have Goodhap og hans sort til at hovere.
Jack, vi er tæt på. Tro mig.
- Hvad hvis Gud faktisk holder med dem? - Nej.
Hør på dig selv. Hør, hvad du siger.
Vi er tæt på. Det er sådan, en efterforskning udvikler sig.
Jeg kan ikke vende tilbage til det, jeg var. Jeg vender ikke tilbage.
Hvornår fatter du, vi må finde vores egen sandhed?
Jack.
Vi har lavet ringe i vandet, og svarene venter os i det.
Vi er tæt på, Jack!
Det er bare noget, jeg har lavet.
Vil du vide, hvad jeg laver? Jeg følger Simon Whelplays instrukser.
Jeg leder præcis, hvor han ønskede.
Vandet er dybt og mørkt nok til, det kan bruges som en kiste. Midlertidig eller ej.
Du, Jack Barak, vil nu gennemsøge den kiste.
- Så det skal jeg? - Ja. Dig.
- Du bør tage dine støvler og andet af. - Hvorfor mig?
Fordi jeg er kuldskær.
Og du er desværre højere. Jeg holder stangen.
Hvor dybt er det?
Det er en dam. Ikke en sø. Ikke et hav.
Men hvor dyb er midten? Hvor ting sandsynligvis er?
- Det er en dam. Kan du svømme? - Ikke midt om vinteren.
Skal vi vente på foråret?
Det er muligvis min fantasi, men jeg sværger, jeg så noget.
Muligvis noget blankt. Hvis bare solen ville genspejle det.
Hr. Barak?
- Hvad laver du? - Hr. Barak skal til at gennemsøge dammen.
Behold dine støvler på, hr. Barak.
Der er sikkert gjort mange, alsidige fund i dammen.
Ignorer ham. Dine fødder må blive dine hænder.
Og der er karper.
Til balance.
- Føl med dine fødder. - Mine fødder synker ned i bundslammet.
Der må være 15 cm. Det er dybere, end jeg troede.
Det, jeg tror, jeg så, må være tæt på. Vær forsigtig.
- Kan du mærke det? - Det kan jeg ikke.
Vent.
- Der kan være noget. - Tør du dykke ned?
Bundslammet vil holde det fast.
Det er sværdet.
Det må det være. Godt fund.
Godt gået, Jack Barak. Det er et gennembrud.
Så det er udefrakommende? Ville en udefrakommende have efterladt sit sværd?
Det ville han ikke. Aldrig.
Det er et vigtigt fund, som Mortimus af Kelso er klar over.
Det er min kutte. Den har relikvieemblemet. Den er min.
Jeg sendte den til vask. Den kom aldrig igen.
Jeg troede, den var stjålet for vintervarme.
- Hvornår sendte du den til vask? - Den dag, hr. Singleton ankom.
Jeg har aldrig set sværdet før. Jeg har aldrig holdt et sværd før.
Ikke engang som dreng. Vi nøjedes med pinde.
Grib det nu.
Kom så.
Er det tungt?
Med én hånd, ja. Det er lettere med to.
Det er en sær fornemmelse.
Vis os, hvordan du halshuggede hr. Singleton.
Du er i stand til det. Du er stærk nok til at kunne have gjort det.
Det kan jeg ikke ændre.
Novicen, Simon Whelplay, vidste, dammen gemte på en hemmelighed.
Hvordan er det muligt?
- Kunne han være morderen, jeg leder efter? - Simon? Aldrig.
Det siger jeg uden tøven. Aldrig.
Selv ikke en modvillig morder, der udfører en andens ordre?
Nej, det ville han ikke. Kunne han ikke. Han var ikke stærk nok.
Derudover havde han et godt hjerte, der rummede kærlighed.
Og dog undersøgte jeg kun dammen, fordi han sendte mig derhen.
Han må have vidst, hvad der skjulte sig.
Jeg leder ikke efter en udefrakommende.
Det må du selv kunne se nu.
Ved du noget andet? Hjælp mig.
Lord Cromwell får det at vide.
Jeg kan ikke fortælle Dem mere.
Tøm dammen, siger han. Som om det er let.
Fortæl mig, hr. Bugge ikke smed dr. Goodhap i vandet.
- Det gjorde han ikke. - Gudskelov.
Han hviler i marsken. Jeg bad en bøn for hans sjæl.
Jeg spekulerer på, hvem der dræbte ham.
Hvem?
- Hvem blandt os? - Abbed, vi må holde ud.
- Vi er ikke færdige endnu. - Ikke endnu.
- Han har fundet sværdet. - Han har fundet et sværd.
Som kunne have ligget på bunden i mange år. Og det må vi hævde.
Sværdet kommer ingen steder fra. Dets ejer er ukendt.
Han vil finde noget mere. Thomas Cromwell forlanger det.
Vi kan ikke overgive os. Hvad er der for os udover St Donatus?
- En opvarmende drik til Dem. - Tak.
- Er det guld på håndtaget? - Ja. Det er et flot våben.
Imponerende.
Det er en gentlemans sværd. I modsætning til mit.
- Hvordan er det endt i klostret? - Hvorfor er du ikke gift?
- Hvad angår det Dem? - Det gør det ikke, men det er en gåde.
Jeg skulle giftes, men han døde.
Pludseligt og uden advarsel.
Kort efter døde min mor af sygdom.
Så tog jeg hertil. Hvor jeg er omringet af munke.
Jeg vil ikke giftes med en munk. Hvorfor er De ikke gift?
Det er en gåde. En flot fløs som mig.
Sandheden?
Ja.
Jeg er en bedrager.
Jeg kalder mig selv for kongens emissær. Cromwells mand.
Jeg går med, hvad jeg anser for fint tøj.
Men jeg er altid et åndedrag fra pjalter.
Derfor er en kone udelukket.
- Indtil hvornår? - Indtil jeg har sparet pengene op.
Indtil jeg finder en, jeg ikke kan undvære.
Det er en interessant og beundringsværdig sandhed, hr. Barak.
Jack.
Jeg har mødte ædle og ærlige folk, der har været nødt til at gå i pjalter.
Samt løgnere og kujoner svøbt i stadstøj.
Også mig.
Frøken.
Vi får snart brug for fakler, broder Mortimus. Det klarer jeg.
Gør det.
Var det ikke det, jeg sagde?
Det er et fornemt sværd. Afbalanceret.
Lavet af en smedemester, som ville have sat sit tegn.
- Som han gjorde. - Nå ja.
"JS 1507."
Og et symbol. Fire spidse tårne.
Er det sværdet, der dræbte Robin Singleton?
- Det må det være. - Uden tvivl. Et vigtigt fund.
Og noget, som Goodhap ikke ved og ikke kan fortælle om.
Du klarede det godt. Hvordan har du det?
Mere tør.
Varmere.
Du har ikke været dit sædvanlige irriterende, selvglade selv i dag.
Hvorfor?
Jeg savner nok Londons stank. Intet andet.
Hvor længe vil det tage at tømme dammen?
- Flere timer endnu. - Hvad med de stakkels fisk?
Der er spande. Og maver.
Hvad håber du på at finde? Er det relikvien?
Nej, jeg håber, vi ikke finder relikvien.
St Donatus' ordensbrødre ville kaste et sværd i vandet,
men den bodfærdige røvers hånd?
Aldrig.
Vi vil finde, hvad Simon Whelplay ville have os til at finde.
Måske er det kun sværdet.
Jeg beundrer dit skarpsind, hr. Shardlake.
Og sørgeligt nok ville jeg af og til gerne bytte det skarpsind
for at kunne bære en fornem skamkapsel.
Deres middag, lord abbed. Jeg sætter det på bordet.
Har jeg ikke behandlet dig godt, Alice?
Det har De.
Har jeg ikke håndteret potentielle mishandlere?
Jo.
Det har jeg. Det er min pligt.
Hvis du bliver spurgt, så sig det til pukkelryggen.
Ja, herre.
Stop nu. Hold inde.
Der er noget der. En skikkelse.
Hent en spand rent vand. Og en fakkel.
Lys her.
Det er en kvindes halskæde. Hent broder Guy og en båre.
Vi fjerner denne stakkels skabning forsigtigt og med ærbødighed.
- De ledende ordensbrødre er her. - Kom ind. Luk døren.
Hun var den første. Dette vedhæng ville have været en gave.
Der repræsenterer kærlighed. Fra en mor, far, bejler.
Og båret med stolthed, fordi hun var elsket. Hun havde værdi.
- Denne død har gjort mig vred. - Så længe den ikke distraherer dig.
Jeg har nøje undersøgt liget.
Ud fra højden, størrelsen, længden af det resterende hår
og fra halskæden om hendes hals, kan det kun være min tidligere assistent.
Pigen, der hed Orphan Stonegarden.
I kendte selvfølgelig alle den stakkels pige.
- Hun var en tyv. - Og dette var hendes straf?
Slet ikke. Hun må have snublet og faldet eller sådan noget.
Måske var det stenene i lommerne, der fik hende til at snuble.
Vi troede, hun var flygtet med to gyldne alterbægere. De var kostbare og er væk.
Broder Guy, kan du minde os om dødsårsagen?
Hendes hals er brækket.
Hun blev myrdet, tynget ned, smidt i vandet og glemt indenfor Guds hus.
- Måske var det Guds straf. - Hvor vover du!
Er det ikke nok for dig, at hun er død?
Skal du fortsat svine hende til?
Om forladelse. Vi troede, hun var en tyv.
Dette fund gør også mig ondt.
Så hvor er de gyldne alterbægere, som hun stjal?
De er ikke i fiskedammen eller hendes lommer.
Hvis de fortsat er væk, er det manden, der dræbte hende, der er tyven.
- Tre mord må tages i betragtning. - Tre?
Der er Robin Singleton, Orphan Stonegarden og Simon Whelplay.
- Novicen faldt. Folk så det. - Novicen blev forgiftet.
- Han faldt. - Broder Guy?
Det passer. Belladonna blev fundet i hans tarme.
Drengen faldt og døde. Det er, hvad der skete.
Før han døde, fortalte han mig en hemmelighed.
- Hvilken hemmelighed? - Vi ser på hende.
Simon vidste, hvor hun lå.
Han sagde, han advarede hende mod fare. Det var hans ord. Han vidste det.
Min konklusion er, at den, der dræbte denne pige, også dræbte Simon Whelplay.
Latterligt.
Abbed Fabian, jeg inviterer Dem hermed til at overgive St Donatus-klosteret,
dets jord og al dets rigdom til kong Henrik.
Som modydelse vil alle ordensbrødre få udbetalt resten af deres pension.
Pensionen er ét måltid om dagen.
Så vil mit arbejde være omme. Ligene vil blive begravet.
Jeg er ikke uenig i, denne stakkel blev myrdet.
Som hun ligger foran os. Jeg kan huske hende som en rar og køn pige.
Men der har været mange mænd forbi, mens hun var her. Mange mænd.
Munke, rejsende, tjenestefolk, håndværkere.
De kan ikke sige med sikkerhed, at St Donatus er ansvarlig for hendes død.
De kan heller ikke sige, gift dræbte Simon Whelplay, når De selv så ham falde.
Han døde af det fald. Hvad var dødsårsagen, broder Guy?
En knækket hals, lord abbed.
Så er der kun Robin Singleton mord tilbage, som vi også er uskyldige i.
- Der opbevares ikke sværd i klostret. - Vi har fundet et sværd.
Som tilhører hvem? Det ved I ikke.
Abbed Fabian, overgiver De frivilligt til kong Henrik
St Donatus' jord og rigdomme?
Det gør jeg ikke. Og De kan ikke gennemtvinge en lukning.
Jeg har ingen god grund til at overgive os.
Så fortsætter min efterforskning.
Og jeg lover jer alle, mænd vil blive hængt for det.
Hr. Shardlake, jeg vil gerne tale med Dem i al fortrolighed.
Fortrolighed, broder Gabriel? Vi er ordensbrødre, du kan tale frit nu.
Tak, abbed. Men jeg foretrækker at tale alene. Jeg må aflægge en tilståelse.
Pigen Orphan ankom for nogle år siden.
Hun var dygtig, men aldrig glad.
- Hvorfor var hun aldrig glad? - Hun blev konstant generet.
Kvinder frister mænd, som Adam blev fristet af Eva.
Hvem var det, der generede den unge pige?
- Jeg har brug for navne. - Det giver jeg ikke.
Flere munke blev angivet som mishandlere, både højt- og lavtrangerende.
Abbeden advarede dem alle kraftigt.
- Og hans ord virkede? - Ja, han er abbeden.
Jeg fortæller dig det, fordi fristelser er én ting,
og det er forkert at mishandle, men at myrde? Mord?
- Mine brødre kan ikke have gjort det. - Og dog er hun død.
Forestil dig, hvor skrækslagen hun må have været.
Jeg er lige så skyldig som andre. For jeg gjorde ikke noget.
Jeg så til i stilhed, selvom jeg vidste, hun var ulykkelig.
- Det er ikke, hvad du lovede mig. - Lovede?
Du sagde en tilståelse. Hjælp hende nu.
Hvad ved du?
Jeg ved, hun tit talte med Simon. Jeg tror, han ville passe på hende.
Derfor kan det være, han vidste, hvem der dræbte hende.
Måske kostede den viden ham livet.
Så er du enig i, det kun kan være nogen herfra, der stadig er her.
Det er det, jeg slås med.
At forsone mord med en af mine ordensbrødre.
Hvilken forvrænget og knust sjæl, der leder efter sin Gud...
Hjælp mig!
Hjælp!
- Jeg må vende tilbage til London. - Du er nødt til at vende tilbage.
- Du bliver for at høre om grundsalget. - For helvede, dit fjols.
Vi er omringet af død, og du knevrer om grundsalg.
Det gør jeg.
Det er fortsat vores bedste og muligvis eneste chance for en nedlukning.
Det skal bevises, St Donatus-ordenen gør noget ulovligt.
Hvem var målet? Dig eller broder Gabriel?
- Jeg aner det ikke. - Hvad fortalte han dig?
Han bekræftede sin tillid til St Donatus, klostre og munke.
Og blev så gjort tavs, før han kunne sige mere.
Og nu må du tage til London. Hvorfor?
For at finde sværdets ejer må jeg tage til byen.
Mens jeg venter på nyt om grundsalg.
Det er ikke den mest spændende opgave, men den er vigtig.
Grunde bliver solgt, penge opsparet, men hvorfor?
Jeg er forhåbningsfuld.
Er det Jeromes skrift, du holder?
- Det er det. - Jeg rådede dig til at brænde det.
Det fremstiller Lord Cromwell dårligt. Det er forræderi.
Det er ikke sikkert at holde eller anerkende, det blev skrevet.
- Tror du, det er sandt? - Det gør jeg ikke.
Jeg ved ikke, det eksisterer.
Han er ankommet nu. Cromwells advokat blev set på vejen.
Han må ikke se de resterende kvitteringer, før de fem dage er gået.
- Som aftalt. - Jeg beholder kun denne ene.
Han vil ikke klage.
Tak.
Det bliver ikke svært at arrangere transport. Det klarer jeg.
Hun sejler med tidevandet om en time. De vil være i London på ingen tid.
Fremragende. Tak.
- Det er mig en fornøjelse. - Og kvitteringerne for grundsalget?
De er her snart, det er jeg sikker på.
Ved De, hvor jeg kan opstalde min hest?
Der er en god stald bag kirken. Han vil blive passet godt.
Hun er en hoppe. Chancery. Jeg sørger selv for det.
- Jeg byder Dem godaften, hr. Copynger. - I lige måde.
Jeg er kun væk i et par dage, min pige.
Du skal nok blive fodret godt. Det kan du være sikker på.
Du har aldrig klaget eller svigtet mig.
Du får selskab af denne charmerende hingst.
Jeg har set dig før, ikke?
Du er Goodhaps hest. Så hvor er din herre?
- Broder Guy beder stadig. - Og vil gøre det i nogen tid endnu.
Hr. Shardlake er rejst til London i et par dage.
- Hvorfor? Må du sige det? - For at finde sværdets ejer.
Som du kan se, Alice, er jeg helt alene. Vi er helt alene.
I går sagde jeg, han holder af dig.
- Hr. Shardlake. - Det gjorde du.
Selv hvis det er sandt, forstår jeg ikke, hvorfor du ville afsløre hans følelser.
Fordi det er mine følelser. Klostret vil lukke. Det skal det.
Jeg er bekymret for, hvad der vil blive af dig. Hvor vil du tage hen?
- Er du bekymret for mig? - Ja. Jeg holder af dig...
...mere.
Er dine følelser ægte, eller er du bare ensom?
Jeg siger, de er ægte.
- Hvad siger du? - At du bør lukke døren.
- Hvordan er det? - Jeg er taknemmelig for det, hr. Copper.
- Det mangler kød. - Ja, og smag.
Vi sejler natten igennem, men du ankommer midt i Londons stinkende hjerte.
- Har du haft mange passagerer for nyligt? - Jeg har ikke haft passagerer i månedsvis.
Og som du kan se, har jeg to i aften.
Hr. Shardlake, dette er hr. Crowe.
- Det er mig en glæde. - I lige måde.
Jeg blev også bedt om at tage en hest med.
- Jeg sagde nej. Den ville få det dårligt. - Ja.
Den ville have skidt og pisset over hele dækket.
- Du afslog. - Ja.
Du blev bedt om at tage en hest uden rytter med? Hvad var hensigten?
For at sælge. Jeg sagde til den dovne munk, han kunne sælge den selv.
- Hesten tilhørte en fra klostret? - De siger "tilhørte."
- Det er én forklaring. - Hr. Copper!
Undskyld mig.
- Havde De ærinder i Scarnsea? - Nej. Jeg har ærinder i London.
- Private ærinder. - Selvfølgelig.
Jeg ved ikke, hvorfor jeg spiser. Det kommer bare op igen. Jeg er ikke søstærk.
Baseret på Shardlake-serien af C.J. SANSOM
Tekster af: Camilla Isaksen