Jeg sverger på det, jeg trodde ikke mine egne øyne. Det gjorde jeg ikke.
Her. Se selv.
God morgen, mester Barak. Har du sovet godt?
- Hvor er mester Shardlake? - Spiser frokost, sir. I refektoriet.
- Han liker deg. - Da kjenner han meg ikke.
- Beklager. Jeg burde ikke sagt det. - Alice?
Broder Mark har forvekslet sengen sin med en potte.
Kanskje mester Barak kan hjelpe deg med det?
En annen gang.
Broder Guy? Kan jeg spørre deg?
Fant du grunnen til at stakkars Simon oppførte seg sånn?
Det er ikke viktig, Alice.
- Kan jeg sette meg. - Vær så god.
Abbeden har bedt meg si ifra at dr. Goodhap har reist til London.
Rommet hans er tomt. Tingene hans er borte.
- Når dro han? - Ved daggry, sa de.
- De sa ikke noe tidspunkt? - Nei.
Det jeg liker best ved klosteret, er all maten.
De fete munkene kunne jeg vært foruten.
Dr. Goodhap har reist til London. Uten tillatelse.
- Har han det? Hvem sier det? - Rommet hans er tomt.
Han fortalte ikke noen av dere om planene sine?
- Så noen ham dra? - Bugge. Portvokter og nattevakt.
Mester Shardlake, når kan jeg forvente å få bøkene mine tilbake?
- Når jeg er ferdig med dem. - Jeg kan forsikre at alt er i orden.
- Vi får se. - Alle regnskapene er gode og riktige.
Ingen gode og riktige regnskaper vil redde dere, broder Edwig.
- Du besøkte Simon Whelplays seng. - For å be en bønn, ja.
- Men du foraktet gutten. - Det stemmer ikke.
Hvorfor be ved sengen hans og ikke din egen? Eller i kirken?
Det er sånn det gjøres her. Jeg håpet han kunne delta.
- Noe han gjorde. - Var han våken?
Ja. Og vi ba sammen.
- Er det alt? Kan jeg gå? - Det kan du.
Men ikke gå deg bort.
Ikke overreager, Jack.
Vi må begge være klare i hodet. Men det har vært et nytt mord.
- Hvem? - Novisen. Simon Whelplay.
- Som falt og knuste skallen? - Etter å ha fått i seg gift.
- Fått i seg? - Gitt av en annen. I infirmeriet.
Broder Guy.
Det er Guy som oppdaget giften. Han kunne skjult den.
Det som overrasker meg, er hvorfor alle de overordnede brødrene besøkte en novise.
En gutt de hadde forfulgt i ukevis eller månedsvis.
Om du tror at svarene ligger i regnskapene,
la oss gå til stallen og dra tilbake til landsbyen.
Vi må presse Copynger. Fem dager er for lenge.
Om Singleton fant noe, må vi handle raskt.
- Vi har fortsatt tid. - Cromwell vil ikke se det sånn.
Jeg har lagd en mental liste over alle avvik og ukjente.
Hva, hvor, hvorfor. Hva prøvde Simon å fortelle meg da han hadde feber?
Det får vi aldri vite.
Hvor er relikvien og sverdet? De må være et sted. Sverdet er avgjørende.
Det er borte i myrene.
Hvorfor var det ingen blodige fotavtrykk da Guy kom inn på kjøkkenet?
To fugler sammen. Den fra Peru og påfuglen.
- Jeg går og ser til hestene. - Du har knapt spist.
Hvordan kan jeg hjelpe deg? Vi har tatt godt vare på hestene.
Sir? Hva er dette?
- Mester Bugge? - Ja.
Ja. Du er nattevakten. Portvokteren.
Ja, det er jeg. Det vet du.
Så fortell meg, når åpnet du porten slik at dr. Goodhap kunne dra?
Det var ikke helt daggry, men sola var på vei.
- Så når? - Er dette en lek, sir?
Din siste sjanse. Tenk nøye over svaret ditt.
Sverdet mitt kan høre en løgn, og det vil reagere.
Jeg åpnet porten for doktoren rett før klokken 06.00. Ved daggry.
- Det er en løgn! - Nei!
Se, hingsten hans er borte. Mester Shardlake!
- Jeg sverger. - Senk sverdet ditt.
- Uslingen lyver for meg! - Senk sverdet, mester Barak.
Jack! Hva er det?
- Fortell. - Vi kan ikke mislykkes. Og vi mislykkes.
- Det er ikke sant. - De ler av oss.
- De gjør narr av oss. - Jack.
Nei. Goodhap og folk som ham får ikke triumfere.
Jack, vi er nære. Tro meg.
Hva om Gud er med dem likevel?
Nei, hør på deg selv. Hør på hva du sier.
Vi er nære. Det er sånn en undersøkelse utføres.
Jeg kan ikke gå tilbake til det jeg var. Jeg går ikke tilbake.
Når skal du godta at vi må finne vår egen sannhet?
Jack.
Vi har rotet opp i vannet, og svarene virvler rundt der.
Vi er nære, Jack!
Bare noe jeg har lagd, sir.
Vil du vite hva jeg gjør? Jeg følger Simon Whelplays instruksjoner.
Jeg ser der han ville at jeg skulle se.
Vannet er dypt og mørkt nok til å brukes som lagringsplass. Midlertidig eller ikke.
Du, Jack Barak, skal nå lete gjennom den.
- Skal jeg det? - Ja, du.
- Du bør ta av deg støvler og slikt. - Hvorfor meg?
Fordi jeg lett blir forkjølet. Og du er dessverre høyest.
- Jeg skal holde stangen. - Hvor dypt er det?
Det er en dam. Ikke en innsjø eller et hav.
Men hvor dyp er den på midten? Der noe vil bli kastet.
Det er en dam.
- Kan du svømme? - Ikke midt på vinteren.
Skal vi vente på våren?
Jeg kan ha innbilt meg det, men jeg tror virkelig jeg så noe.
Muligens noe skinnende. Om bare sola traff det.
Mester Barak? Hva gjør du?
Mester Barak skal lete i dammen.
Behold støvlene på, mester Barak.
Det har sikkert blitt funnet mange gjenstander der.
Overse ham. Føttene dine må bli hendene dine.
Og det er karpene.
Så du holder balansen.
- Kjenn med føttene. - Føttene synker ned i mudderet.
Det må være 15 centimeter. Det er dypere enn jeg trodde.
Det jeg så, må være i nærheten. Tre forsiktig.
- Kjenner du det? - Nei.
Vent. Det kan være noe.
Tør du gå under?
Samme hva det er, slipper ikke mudderet.
Herregud, det er sverdet.
Det må det være. Godt funnet. Godt gjort, Jack Barak.
Vi har et gjennombrudd.
Folk utenfra, du. Ville en utenfra lagt igjen sverdet sitt?
Det ville han ikke. Aldri. Det er et viktig funn.
Som Mortimus av Kelso vil vite.
Det er min kutte. Den har sakristens merke, den er min.
Jeg leverte den inn for å bli vasket. Den kom aldri tilbake.
Jeg trodde den ble stjålet. For varme.
- Når leverte du den inn? - Den dagen mester Singleton kom.
Sverdet har jeg aldri sett før. Jeg har aldri holdt et sverd i mitt liv.
Ikke engang som barn. Vi klarte oss med pinner.
Ta tak i det nå. Kom igjen.
- Er det tungt? - Med én hånd, ja.
Det er lettere med to. Det er en rar fornemmelse.
Vis hvordan du kuttet hodet av Singleton.
Du er i stand til det. Du har styrken morderen trengte.
Det kan jeg ikke endre.
Novisen, Simon Whelplay. Han visste at dammen hadde en hemmelighet.
- Hvordan er det mulig? - Kan han være morderen jeg ser etter?
Simon? Aldri. Det sier jeg uten å nøle. Aldri.
Ikke engang en motvillig morder som utfører en annens ordrer?
Nei. Det ville han ikke. Det kunne han ikke.
Han var ikke sterk nok. Og mer enn det, så hadde han et godt hjerte.
Han kunne elske.
Og likevel så jeg bare i dammen fordi han sendte meg dit.
Han må ha visst hva som var gjemt der.
Jeg undersøker ikke noe gjort av utenforstående. Du må se det. Du vet det.
Vet du noe mer? Hjelp meg.
Lord Cromwell skal få høre om det.
Det er ikke mer å si.
Tøm dammen, sier han. Som om det er en enkel oppgave.
Vær så snill og si at mester Bugge ikke slapp dr. Goodhap i vannet.
- Det gjorde han ikke. - Takk og pris.
Den gode doktoren har funnet fred i myrene.
- Jeg sa en bønn for sjelen hans. - Jeg lurer jo på hvem som drepte ham.
Hvem? Hvem av oss?
- Vi må holde ut. Vi er ikke ferdige ennå. - Ikke ennå.
- Han har funnet sverdet. - Han har funnet et sverd.
Som kan ha ligget i mudderet i mange år. Og det er det vi må hevde.
Det er et sverd fra ingensteds. Eieren er ukjent.
Han vil finne noe mer. Thomas Cromwell krever det.
Vi kan ikke overgi oss. Hva annet har vi enn St. Donatus?
- Noe varmt å drikke til deg. - Takk.
- Er det gull på håndtaket? - Det er det. Et vakkert våpen.
- Imponerende. - Det er en gentlemans sverd.
- Til forskjell fra mitt eget. - Hvordan har det endt opp i et kloster?
- Hvorfor er ikke du gift? - Hvorfor tror du det angår deg?
Det angår ikke meg, men det er en gåte.
Jeg skulle gifte meg. Men han døde.
Plutselig. Og uten forvarsel.
Kort tid etter bukket moren min under for sin sykdom. Og da kom jeg hit.
Hvor jeg er omgitt av munker. Jeg vil ikke gifte meg med en munk.
- Hvorfor er ikke du gift? - Det er en gåte.
En kjekk, ung kar som meg.
- Vil du ha sannheten? - Ja.
Jeg er en bedrager.
Jeg kaller meg kongens utsending. Cromwells mann.
Jeg kler meg i det jeg syns er fine klær, men er alltid en hårsbredd fra fillene.
- En hustru kommer derfor ikke på tale. - Hvor lenge?
Til jeg har spart opp penger. Til jeg finner noen jeg ikke klarer meg uten.
En interessant og beundringsverdig sannhet, mester Barak.
Jack.
Jeg har møtt fine og ærlig mennesker som var nødt til å kle seg i filler.
Så vel som løgnere og feiginger i finklær.
Samme her. Milady.
Milady.
Vi vil snart trenge lykter. Jeg skal ta meg av det.
- Gjør det. - Sa jeg ikke at jeg skulle det?
Det er et fint sverd. Godt balansert.
Helt sikkert lagd av en fagmann som ville etterlatt merket sitt.
- Noen han gjorde. - Det gjorde han.
"JS 1507." Og et tegn.
Fire spisse tårn.
Er det sverdet som drepte Robin Singleton?
- Det må det være. - Utvilsomt. Et viktig funn.
Og noe Goodhap ikke vil vite om og ikke kan si.
Du var flink. Hvordan har du det?
Jeg er tørrere. Varmere.
Du har ikke vært ditt vanlige kjepphøye selv i dag. Hvorfor det?
Jeg må savne stanken av London. Det er alt.
- Hvor lang tid vil det ta å tømme dammen? - Noen timer til.
- Hva med de stakkars fiskene? - De er i bøtter og i mager.
Hva er det du håper å finne? Er det relikvien?
Nei, jeg håper å ikke finne relikvien.
St. Donatus-brødrene ville kaste et sverd i vannet,
men hånden til den angrende tyven? Aldri.
Vi vil finne det Simon Whelplay ville at vi skulle finne.
- Sverdet er muligens alt. - Jeg beundrer intelligensen din.
Og dessverre fins det øyeblikk da jeg ville byttet den
mot evnen til å ha på meg et stilig penisfutteral.
Aftensmat, ærede abbed. Jeg setter den på bordet.
- Har jeg ikke behandlet deg bra, Alice? - Det har du, sir.
Har jeg ikke stanset dem som kunne antastet deg?
Det har du.
Det har jeg. Det er min plikt.
Om du blir spurt, fortell det til krokryggen, vær så snill.
Ja, sir.
Stans nå. Stans arbeidet.
Der. Det er noe der. En form. Hent en bøtte med rent vann.
Og en fakkel. Gi meg litt lys her.
Dette er en kvinnes halskjede. Hent broder Guy. Og en båre.
Vi skal fjerne denne stakkaren forsiktig og respektfullt.
- De overordnede brødrene er her. - Kom inn. Lukk døren.
Hun var den første.
Dette kjedet må ha blitt gitt som en gave. Som et tegn på kjærlighet.
Fra en mor, far eller frier.
Og blitt båret med stolthet fordi hun ble elsket. Hun hadde verdi.
- Dette dødsfallet gjør meg sint. - Så lenge det ikke distraherer deg.
Jeg har undersøkt liket nøye.
Fra høyden, størrelsen, lengden på håret som er igjen,
og fra kjedet rundt halsen hennes, kan dette bare være min tidligere assistent.
Jenta som het Orphan Stonegarden
- Hver av dere kjente den stakkars jenta. - Hun var en tyv.
Og dette var straffen hennes?
Absolutt ikke. Hun må ha snublet og falt, eller noe sånt.
Kanskje steinene i lommene fikk henne til å snuble.
Vi trodde hun hadde stjålet to gullbeger og rømt.
De var verdifulle og er borte.
Broder Guy, kan du minne oss på dødsårsaken?
Nakken er knekt.
Hun ble myrdet, tynget ned, kastet i vannet og glemt. I dette gudshuset.
- Guds straff, kanskje. - Hvordan våger du?
Er det ikke nok at hun er død? Må du fortsette å dra henne ned i søla?
Jeg beklager, sir. Vi antok at hun var en tyv.
Dette funnet plager meg også voldsomt.
Så hva med gullbegrene hun stjal? Hvor er de?
De er ikke i fiskedammen eller lommene.
Om de fortsatt er borte, er det tyven som drepte henne.
Og det skal jeg si dere alle nå. Vi ser på tre mord.
Tre?
Robin Singleton, Orphan Stonegarden og Simon Whelplay.
- Novisen falt. Folk så det. - Novisen ble forgiftet.
- Han falt. - Broder Guy?
Det er sant. Jeg fant belladonna i tarmene.
Gutten falt, og gutten døde. Det var det som skjedde.
Før han døde, fortalte han en hemmelighet.
- Hvilken hemmelighet? - Vi ser på henne.
Simon visste hvor hun lå.
Han sa at han advarte henne om faren. Akkurat det sa han. Han visste om det.
Min slutning er at den som drepte jenta, også drepte Simon.
Det er vanvittig.
Abbed Fabian, jeg ber deg herved om å overdra klosteret St. Donatus,
jorden og alle rikdommene klosteret eier, til kong Henrik.
Til gjengjeld skal alle brødrene motta hele pensjonen sin.
En pensjon er ett måltid om dagen.
Og arbeidet mitt vil være over. Likene skal begraves.
Jeg kan ikke være uenig med deg om at stakkaren har blitt drept.
Hun ligger her foran oss.
Jeg husker henne som en søt og hyggelig pike.
Men det kom mange menn i tiden hun var her. Mange menn.
Munker, reisende, tjenere, handelsmenn.
Du kan ikke si med sikkerhet at vi, St. Donatus, er ansvarlige for hennes død.
Heller ikke at det var gift som drepte Simon, når du selv så at han falt.
Og han døde etter det fallet. Hva var dødsårsaken, broder Guy?
En brukken nakke, ærede abbed.
Da har vi bare mordet på Robin Singleton, som jeg igjen sier at vi er uskyldige i.
- Ingen har sverd i dette huset. - Vi har funnet et.
Som tilhører hvem? Det vet du ikke.
Abbed Fabien, gir du kong Henrik
St. Donatus' jord og rikdommer frivillig?
Det gjør jeg ikke. Og du kan ikke tvinge oss til å stenge.
Jeg har heller ingen god grunn til å godta det.
Da fortsetter undersøkelsen.
Og jeg lover dere alle sammen at menn vil bli hengt.
Mester Shardlake, jeg vil snakke med deg. Alene.
Alene, broder Gabriel? Vi er brødre, du kan snakke fritt nå.
Takk, men jeg foretrekker å være mer uforstyrret. Jeg må tilstå noe.
Denne jenta, Orphan, hun kom for noen år siden.
Hun arbeidet godt, men var aldri lykkelig.
- Hvorfor var hun aldri det? - Hun ble alltid plaget.
Kvinner frister menn. Slik Adam ble fristet av Eva.
Og hvem plaget denne unge jenta?
- Jeg trenger navn. - Det vil jeg ikke gi.
Flere munker ble navngitt som misbrukere, både overordnede og ikke.
Abbeden ga hver en advarsel. En streng advarsel.
- Og virket ordene hans? - Ja. Han er abbeden.
Jeg forteller dette fordi fristelse er én ting.
Å misbruke er en urett, men å drepe? Myrde?
- Ingen av brødrene kunne gjort det. - Likevel er hun død.
Forestill deg skrekken. Frykten hun må ha følt.
Jeg er like skyldig som de andre. For jeg gjorde ikke noe.
Jeg var taus mens jeg visste at hun hadde det fælt.
- Dette er ikke det du lovet. - Lovet?
En tilståelse, sa du. Hjelp henne nå.
- Hva vet du? - At hun ofte snakket med Simon.
Han holdt nok øye med henne.
Derfor kan han ha visst hvem morderen var, og det kan ha kostet ham livet.
Da er du enig i at det bare kan være noen innenfra og som er her nå.
Det er derfor jeg sliter. Med å få et mord til å stemme med en av brødrene mine.
Hva slags forskrudd sjel på leting etter Gud...
Hjelp! Noen må hjelpe meg.
Hjelp!
- Jeg må tilbake til London. - Du må tilbake.
- Du skal bli her for salgene av jord. - Pokker ta, din idiot.
Det er lik overalt, og du maser om jord?
Det gjør jeg. Det er vår beste, og muligens eneste sjanse til å lykkes.
Vi må bevise at St. Donatus-ordenen er skyldig i noe.
- Hvem var målet, du eller broder Gabriel? - Jeg aner ikke.
Hva fortalte han deg?
Han bekreftet sin tro på St. Donatus, klostre og munker.
Og ble brakt til taushet før han fikk sagt mer.
Og nå må du dra tilbake til London. Hvorfor?
Jeg må finne eieren av sverdet, derfor må jeg til byen.
Mens jeg sitter her og venter på nytt om salgene.
Ikke spesielt spennende, men viktig.
Jord blir solgt, penger blir samlet, men hvorfor?
Jeg er håpefull.
Er det dokumentet Jerome skrev?
- Ja. - Jeg råder deg til å brenne det.
Det stiller lord Cromwell i et dårlig lys. Det er til og med forrædersk.
Det er ikke trygt å ha eller å innrømme at ble skrevet.
Tror du det er sant?
Det gjør jeg ikke. Jeg vet ikke at det fins.
Han kommer nå, Cromwells advokat. Han ble sett på veien.
Han må ikke se disse kvitteringene på fem hele dager.
- Som avtalt. - Jeg beholder bare en av dem.
Han vil ikke klage.
Takk, sir.
Det er ikke noe problem, jeg skal ordne reisen, sir.
Hun seiler med tidevannet om én time.
- Du vil komme til London på halve tiden. - Utmerket, takk.
- Bare hyggelig. - Og kvitteringene for salgene av jord?
Kommer snart som lovet. Det er sikkert.
Fins det en stall for hesten min her?
Bak kirken. Der vil han bli godt tatt vare på.
Det er ei hoppe. Chancery. Jeg skal selv ta meg av det.
- God kveld, mester Copynger. - God kveld, sir.
Jeg blir bare borte i noen dager, jenta mi.
Du skal få godt med fôr. Det kan du være sikker på.
Og du klager aldri. Du har aldri skuffet meg.
Du vil ha selskap. Denne sjarmerende hingsten.
Jeg har sett deg før.
Du er Goodhaps hest. Hvor er eieren din?
- Broder Guy deltar fortsatt i andakten. - Han vil være der en stund til.
Mester Shardlake har reist til London for noen dager.
- Hvorfor det? Kan du si det? - For å identifisere eieren av sverdet.
Så, du skjønner, Alice, jeg er helt alene.
Vi er helt alene.
I går sa jeg at han likte deg. Mester Shardlake.
Det gjorde du.
Om det var sant, lurer jeg på hvorfor du avslører følelsene hans.
Fordi de er mine.
Dette klosteret vil stenge. Det må det.
Jeg bekymrer meg for hva som vil skje med deg. Hvor skal du dra?
- Er du bekymret for meg? - Ja.
Jeg liker deg...
mer.
Er følelsene dine ekte, eller er du bare alene?
Jeg vil si at de er ekte. Hva sier du?
At du bør lukke døren din.
- Hvordan er den? - Jeg er takknemlig, mester Copper.
- Den mangler kjøtt. - Ja, og smak.
Vi skal seile gjennom natten og få deg til Londons stinkende hjerte.
Hvor mange passasjerer har du hatt de siste ukene?
Jeg har ikke hatt noen på månedsvis. Og i kveld, som du ser, har jeg to.
Mester Shardlake, dette er mester Crowe.
- Så hyggelig. - I like måte.
Jeg ble også bedt om å ta med en hest på turen.
- Jeg sa nei. Dyret ville blitt urolig. - Å ja.
Jeg ville fått møkk og piss over hele dekket.
- Du sa nei. - Ja.
Ble du bedt om å bringe en hest? Ingen rytter? Hvorfor?
For å selge den. Jeg ba den gamle klosterfyren selge den selv.
- Tilhørte hesten noen i klosteret? -"Tilhørte", sier du.
- Det er én forklaring. - Mester Copper!
Unnskyld meg.
- Du hadde et ærend i Scarnsea? - Nei. Jeg har et ærend i London.
- Et privat ærend. - Selvsagt.
Vet ikke hvorfor jeg spiser dette. Det vil komme opp igjen. Jeg er ingen sjømann.
Basert på "Shardlake"-bøkene av C.J. SANSOM
Oversatt av: S. Marum