Jag trodde inte mina ögon.
Trodde inte vad jag såg.
Här, titta själva.
God morgon, mäster Barak. Har ni sovit gott?
- Var är mäster Shardlake? - Äter frukost i matsalen.
- Han är förtjust i dig. - Han känner mig inte.
Förlåt, jag borde inte ha sagt så.
Alice?
Broder Mark har misstagit sängen för en potta.
Kanske mäster Barak kan hjälpa dig?
En annan gång.
Broder Guy? Får jag fråga en sak?
Kom ni på varför stackars Simon Whelplay gjorde så där?
Det var inget viktigt, Alice.
- Kan jag sitta ner? - Javisst.
Abboten vill att jag berättar att dr Goodhap har rest till London.
Hans rum är tömt och hans saker borta.
- När hände det? - I gryningen, sägs det.
- Fick du inte veta exakt när? - Nej.
Det bästa med det här klostret är all maten.
De feta munkarna klarar jag mig utan.
Dr Goodhap tycks ha rest till London. Utan lov.
Har han? Vem säger det?
Hans rum är tomt.
Han har alltså inte sagt nåt till nån av er?
Såg nån hur han reste?
Bugge, portvakten.
Mäster Shardlake, när får jag tillbaka mina böcker?
När jag är klar med dem.
Allt är i sin ordning, det lovar jag.
Vi får väl se.
Alla räkenskaper rätt och korrekt.
Rätt och korrekt räcker inte för att rädda dig, broder Edwig.
Du satt vid Simon Whelplays bädd.
För att be med honom, ja.
- Men du avskydde pojken. - Det är inte sant.
Varför bad du vid hans bädd och inte din egen? Eller i kyrkan?
Så gör vi i S:t Donatus. Jag trodde han ville be med mig.
- Vilket han gjorde. - Var han vaken?
Ja, och vi bad tillsammans.
- Var det allt? Kan jag gå nu? - Ja.
Men gå inte för långt.
Gå inte för långt, Jack.
Vi måste hålla våra huvuden kalla.
Ännu ett mord har inträffat.
- Vem då? - Novisen, Simon Whelplay.
- Som föll och spräckte skallen? - Efter att han förgiftats.
- Fick han gift? - Nån gav honom det på sjukstugan.
Broder Guy upptäckte giftet, han kunde ha hållit det hemligt.
Det förbryllande är varför alla de äldre bröderna
beslöt att de måste sitta vid novisens sängkant.
En pojke de trakasserat i veckor och månader.
Tror ni att svaren finns i broder Edwigs räkenskaper,
låt oss då återvända till byn.
Vi borde pressa domare Copynger. Fem dagar är för lång tid.
Om Singleton var nåt på spåren har vi bråttom.
- Det finns tid ännu. - Det anser nog inte Cromwell.
Jag har noterat allt onormalt och okänt. Alla Vad, Var och Varför.
Pojken Whelplay, vad försökte han berätta för mig?
Det får vi inte veta.
Var finns reliken och svärdet? De ligger ju nånstans.
- Svärdet är mycket viktigt. - Försvunnet i träsket.
Varför fanns det inga blodspår
när broder Guy kom in i köket?
Två fåglar.
En från Perulandet och en påfågel.
- Jag tar hand om hästarna. - Du har ju inte ätit nåt.
Vad kan jag göra för er? Hästarna är väl omhändertagna.
Sir? Vad är det här?
- Mäster Bugge? - Ja.
Du är ju portvakten.
- Du vaktar grindarna. - Det vet ni ju.
Säg mig, vid vilken tid öppnade du porten
för att släppa ut Goodhap?
Det var nästan vid gryningstimmen, solen var på väg.
Vid vilket klockslag?
- Är det här nåt spel, sir? - Det är din sista chans.
Tänk noga på ditt svar.
Mitt svärd hör om du ljuger och svarar på det.
Jag öppnade porten för doktorn strax före klockan sex.
Vid gryningen.
- Det är lögn! - Det är sant!
Hans hingst är ju borta. Mäster Shardlake! Hjälp!
- Jag svär. - Sänk ditt svärd, Jack.
Den satan ljuger för mig!
Sänk ditt svärd, mäster Barak.
Jack! Vad är det frågan om?
- Tala ut. - Vi får inte misslyckas.
Och det gör vi.
- Så är det inte alls. - De skrattar åt oss.
- De gör narr av oss. - Jack.
Jag tänker inte låta Goodhap och hans anhang kraxa.
Jack, vi är så nära, tro mig.
Tänk om Gud står på deras sida ändå?
Nej. Hör du vad du säger?
Hör på vad det är du säger. Vi är så nära.
Det är så här en undersökning går till.
Jag kan inte gå tillbaka som förut. Det går inte.
När fattar du att vi måste hitta en egen sanning?
Jack.
Vi har rört om i grytan, svaren finns där.
Vi är nära nu.
Nånting jag har gjort, sir.
Vet du vad jag gör?
Följer Simons instruktion.
Jag letar där han ville att jag skulle leta.
Vattnet är djupt och grumligt nog för att dölja en kista.
Tillfälligt eller permanent.
Nu ska du, Jack Barak, leta efter den.
- Ska jag leta efter den? - Just du.
Du drar av dig stövlar och sånt.
- Varför jag? - För jag blir så lätt förkyld.
Och du är längre.
- Jag håller i käppen. - Hur djupt är det?
Det är en damm och inte en sjö eller havet.
Hur djupt är det i mitten? Dit man kastar saker?
Det är en damm.
- Kan du simma? - Inte mitt i vintern.
Ska vi vänta på våren, då?
Jag kanske inbillar mig, men jag såg nånting.
Nånting som glimmade. Om bara solen lyste på det.
Mäster Barak? Vad gör ni?
Barak ska genomsöka dammen.
Ni bör behålla stövlarna på, mäster Barak.
En massa föremål har hamnat i den där dammen under åren.
Bry dig inte. Dina fötter får bli dina händer.
Det finns karpar där.
För balansens skull.
Känn efter med fötterna.
Jag sjunker ner i dyn.
Det kan vara 15 centimeter. Djupare än jag trodde.
Det jag såg ligger nog rätt nära. Kliv försiktigt.
- Känner du det? - Nej.
Vänta, här kan det vara nånting.
Vågar du dyka ner?
Vad han än hittar släpper inte dyn det så lätt.
För Jesu namn, det är svärdet. Det måste vara det.
Vilket fynd. Bra gjort, Jack Barak.
Ett genombrott.
Förbipasserande, va?
- Skulle en sån lämna kvar sitt svärd? - Nej.
Aldrig! Det är ett viktigt fynd.
Som Mortimus från Kelso ska upptäcka.
Det är min dräkt.
Med min sakristiebricka.
Jag lämnade den för att få den tvättad. Den kom aldrig tillbaka.
Jag trodde den hade stulits, för vinterkylan.
- När lämnade du den till tvätten? - Den dagen då Singleton kom hit.
Svärdet har jag aldrig sett.
Jag har aldrig ens hållit i ett svärd. Inte ens som liten.
- Vi fick använda pinnar. - Ta det nu.
Gör det.
- Är det tungt? - Med en hand, ja.
Bättre med två händer. Underlig känsla.
Visa nu hur du högg av Singleton huvudet.
Du kan göra det. Du har styrkan som krävs till det.
- Det kan jag inte ändra på. - Novisen, Simon Whelplay.
Han visste att dammen dolde nånting.
Hur är det möjligt?
Är han kanske mördaren som jag söker?
Simon? Aldrig.
Det säger jag utan att tveka. Aldrig.
Inte ens som motvillig mördare, som handlar på order?
Nej, nej. Han varken ville eller kunde.
Han var inte stark nog.
Dessutom var han en pojke med ett gott hjärta.
Han hade kärlek.
Ändå letar jag i dammen för att han sände mig dit.
Såvitt jag förstår visste han vad som fanns där.
Jag utreder inte vad nån inkräktare har gjort.
Det måste du inse nu.
Finns det mer som du vet om? Hjälp mig.
Lord Cromwell får höra om det.
Det finns inget mer jag kan säga.
Töm dammen, säger han. Som om det vore en enkel sak.
Säg inte att Bugge har släppt ner Goodhap i vattnet.
- Nej, det har han inte. - Tack gode Gud.
Den gode doktorn har det bra i träsket.
Jag har bett för hans själ. Men jag måste ju undra vem som dödade honom.
Vem? Vem av oss?
Abbot, vi måste hålla ut.
- Det är inte ute med oss än. - Inte än.
- Han har hittat svärdet. - Han har hittat ett svärd.
Det kan ha legat i dyn i åratal.
Och det ska vi hävda.
Det är ett okänt svärd. Dess ägare är okänd.
Han kan hitta nåt mer. Thomas Cromwell kräver det.
Vi kan inte kapitulera.
Vad finns det för oss förutom S:t Donatus?
- Nåt värmande att dricka åt dig. - Tack.
- Är det guld på handtaget? - Ja. Det är ett vackert arbete.
- Imponerande. - Ett svärd för en gentleman.
- Inte som mitt. - Hur har det hamnat i ett kloster?
- Varför är du inte gift? - Vad har du för rätt att veta det?
Ingen alls, men det är förbryllande.
Jag skulle gifta mig, men han dog.
Plötsligt, utan förvarning.
Strax efteråt dog min mor av sjukdom.
Då kom jag hit. Och omgavs av munkar.
Jag vill inte gifta mig med en munk. Varför är inte du gift?
Det är underligt, en rar gosse som jag.
- Sanningen? - Ja, tack.
Jag är en bedragare.
Jag kallar mig kungens sändebud.
Cromwells man.
Jag klär mig i vad jag tycker är vackra kläder,
men jag har så nära till trasorna.
En hustru är därför otänkbart.
Hur länge då?
Tills jag sparat ihop pengar.
Tills jag hittar nån jag inte kan vara utan.
En intressant och beundransvärd sanning, mäster Barak.
Jack.
Jag har mött fina och ärliga människor klädda i trasor.
Liksom lögnhalsar och fegisar i stiliga kläder.
Samma här. Mylady.
Mylady.
Snart måste vi ha facklor, broder Mortimus. Jag hämtar dem.
Gör det.
Jag sa ju just det, eller?
Ett vackert svärd. Välbalanserat.
Gjort av en skicklig smed, som säkert har lämnat ett märke.
- Javisst. - Och det gjorde han.
"JS 1507."
Och en bild. Fyra spetsiga torn.
Är detta svärdet som dödade Robin Singleton?
- Det måste vara det. - Tveklöst. Ett viktigt fynd.
Och nånting som Goodhap inte vet och inte kan säga.
Du har gjort ett gott jobb. Hur känns det?
Torrare. Och varmare.
Du är inte så kaxig och jobbig idag. Varför?
Jag saknar stanken i London, bara.
Hur lång tid tar det att tömma dammen?
- Några timmar till. - De stackars fiskarna, då?
Det finns både hinkar och magar.
Vad hoppas du hitta? Den där reliken?
Nej, jag tror inte vi hittar reliken.
Bröderna på S:t Donatus kastar kanske ett svärd i vattnet
men handreliken? Aldrig.
Vi ska hitta det som Simon Whelplay ville att vi skulle hitta.
Det kanske bara är ett svärd.
Jag hyllar ditt smarta sinne, Shardlake.
Tyvärr skulle jag gärna byta smartheten
mot chansen att få bära en blygdkapsel.
Er middag, abbot. Jag ställer den på bordet.
Har jag inte behandlat dig väl, Alice?
Jo då, sir.
- Har jag inte agerat mot antastarna? - Jo, det har ni.
Det har jag, för det är min plikt.
Om han frågar, berätta det för krokryggen.
Ja.
Sluta upp nu.
Det är nånting där, nåt föremål.
Ge mig en hink rent vatten. Och en fackla.
Lys här.
Det här är en kvinnas halsband.
Hämta broder Guy och en bår.
Vi ska flytta den stackaren långsamt och med respekt.
- De äldre bröderna har kommit. - Kom in hit ett tag.
Stäng dörren.
Hon var den första.
Smycket här kunde vara en gåva. En kärleksgåva.
Från en mor, en far, en käresta.
Buret med stolthet för att hon var älskad.
Hon hade ett värde.
Denna död gör mig arg.
Bara den inte distraherar dig.
Jag har undersökt kroppen noggrant.
Att döma av hennes storlek, längden på hennes hår
och kedjan om hennes hals kan det bara vara min förra assistent.
En flicka som hette Hittebarnet, Orphan Stonegarden.
Alla kände ni förstås denna stackars flicka.
- Hon var en tjuv. - Och det här är hennes straff?
Inte alls. Hon ramlade väl i, eller nåt sånt.
Kanske stenarna i fickorna fick henne att snubbla.
Man trodde att hon stulit två guldbägare och sen flytt.
De var värdefulla och saknas ännu.
Broder Guy, påminn oss om dödsorsaken.
Hon hade bruten nacke.
Hon mördades, fick tyngder med sig, slängdes i vattnet och glömdes bort.
- Inom detta Guds hus. - Kanske Guds straff.
Hur vågar ni?
Räcker det inte att hon är död?
Måste ni ännu släpa henne i smutsen?
Förlåt, sir. Man trodde att hon var en tjuv.
Upptäckten gör mig lika illa som er.
Jaha, och bägarna som ska ha stulits. Var finns de?
De finns inte i dammen och inte i hennes fickor.
Om dessa föremål saknas än är det hennes mördare som är tjuven.
Och jag ska berätta allt för er. Vi har tre mord att fundera över.
Tre?
Robin Singleton, Orphan Stonegarden och Simon Whelplay.
- Novisen föll, det såg alla. - Han blev förgiftad.
- Han föll. - Broder Guy?
Det är sant. Det fanns belladonna i hans buk.
Pojken föll ner och dog. Det är vad som hände.
Innan han dog vågade han berätta nåt hemligt för mig.
- Nåt hemligt? Vadå? - Vi tittar på henne nu.
Simon visste var hon fanns.
Han hade varnat henne för fara. Ordagrant, han visste det.
Min slutsats är att den som mördade flickan också mördade Simon Whelplay.
- Det är inte klokt. - Lord Abbot Fabian,
jag ger er möjligheten att ge upp klostret S:t Donatus,
dess marker, all dess egendom till förmån för Kung Henrik.
I gengäld får alla bröderna sin fulla pension.
En sån pension innebär ett mål mat per dag.
Sen är mitt arbete slutfört. Kropparna kan begravas.
Jag kan inte neka till att den här stackarn blev mördad.
Hon ligger här framför oss.
Jag minns henne som en rar och söt flicka.
Men det kom en massa män hit när hon var här.
Munkar, resande, tjänare, handelsmän.
Ni kan inte påstå att vi, i S:t Donatus, bär ansvaret för hennes död.
Inte heller kan ni påstå att giftet dödade Simon Whelplay,
när ni själv såg hur han föll.
Hans död följde på fallet.
Vad var dödsorsaken, broder Guy?
En bruten nacke, lord Abbot.
Då har vi mordet på Robin Singleton
som jag även hävdar att vi är oskyldiga till.
- Det finns inga svärd i detta hus. - Vi har funnit ett svärd.
Som ägs av vem? Det vet ni inte.
Abbot Fabian, ger ni frivilligt upp inför Kung Henrik
- S:t Donatus mark och egendomar? - Nej.
Ni kan inte tvinga fram en stängning, och jag har inga goda skäl att göra det.
Då fortsätter mina undersökningar.
Jag lovar att ni kan hängas allihop.
Mäster Shardlake, jag vill prata med er.
- I enrum. - I enrum, broder Gabriel?
Vi är alla bröder, du kan tala fritt.
Tack, abbot, men jag föredrar enrum.
Jag har en bekännelse att göra.
Den där flickan kom hit för några år sen.
Hon arbetade väl men var aldrig lycklig.
Varför var hon inte lycklig?
Hon blev antastad, hela tiden.
Kvinnor frestar männen. Såsom Adam frestades av Eva.
Vem var det som antastade henne? Jag vill ha namn.
Det ger jag inte.
Flera munkar var på henne, både äldre och yngre.
Abboten varnade dem var och en. Strängt.
- Hjälpte hans ord? - Ja. Han är ju abbot.
Jag säger detta för att frestelsen är en sak,
och att antasta nån, men att mörda?
Mord?
- Ingen av bröderna är kapabel till det. - Ändå är hon död.
Tänk er skräcken hon levde under.
Jag är lika skyldig som de andra. För jag gjorde inget.
Jag stod tyst medan hon levde sitt liv i elände.
- Det var inte det här ni lovade. - Som jag lovade?
En bekännelse, sa du. Hjälp henne nu.
Vad vet du?
Hon talade ofta med Simon.
Han höll uppsikt över henne.
Därför kanske han visste vem som dödade henne.
Möjligen kostade det honom hans liv.
Det kan alltså vara nån härifrån som fortfarande är kvar.
Det är därför jag kämpar.
För att förena tanken på mord med en av mina bröder.
Vad för en skruvad och trasig själ som söker sin Gud...
Hjälp! Hjälp mig, nån!
Hjälp!
Jag måste fara till London.
Du måste återvända.
Du inväntar svaren här om markförsäljningen.
Vid alla djävlar så dum du är!
Vi kan inte agera för de döda och du svamlar om markerna.
Ja.
De är vår bästa och kanske enda chans till framgång och stängning.
S:t Donatus måste överbevisas om sina missgärningar.
Vem var måltavlan här, du eller broder Gabriel?
- Ingen aning. - Men vad sa han, då?
Han bekräftade sin tro på S:t Donatus, kloster och munkar.
Sen tystades han innan han kunde säga nåt mer.
Och nu måste du plötsligt till London. Varför?
Jag måste hitta svärdets ägare. För det måste jag till London.
Medan jag får stanna och invänta markförsäljning.
Det är inte så spännande, men alldeles nödvändigt.
Mark blir såld, och pengar tjänade. Varför?
Jag har hopp.
Är det Jeromes skrift ni håller i?
- Ja. - Jag rådde dig att bränna den.
Den visar en ful bild av Lord Cromwell. Till och med lömsk och svekfull.
Det är inte säkert att ha den, eller ens erkänna att den funnits.
- Tror du på den? - Nej.
Jag vet inte ens om den.
Cromwells laglärde är snart här. Man har sett honom på vägen.
Han får inte se dessa kvitton på fem dagar.
- Som avtalat. - Jag behåller ett och detta enda.
Han klagar nog inte.
Tack, sir.
Att ordna överresan blir inga problem. Det är redan gjort.
Hon seglar med tidvattnet om en timme.
- Ni kommer till London på halva tiden. - Utmärkt, tack.
- Nöjet är mitt. - Och kvitton på markförsäljningen?
Kommer hit alldeles snart, det lovar jag.
Vet ni var jag kan stalla min häst här i stan?
Det finns fina stallplatser bakom kyrkan. Där får han det bra.
Det är en märr. Chancery.
Det tar jag hand om.
- God afton, mäster Copynger. - God afton själv.
Nu försvinner jag på några dagar, min flicka.
Du får gott om mat. Det är säkert, det.
Och du klagar ju aldrig. Aldrig har du svikit mig.
Du har ju sällskap. Av den här stilige hingsten.
Dig har jag väl sett förut?
Du är ju Goodhaps häst. Var är din herre?
Broder Guy ber fortfarande och fortsätter ännu en stund.
Mäster Shardlake har gett sig iväg till London ett tag.
- Varför då? Vet du? - För att hitta svärdets ägare.
Du förstår, Alice, jag är alldeles ensam.
Vi är ensamma.
Igår sa jag att han är förtjust i dig.
- Mäster Shardlake. - Det gjorde du.
Om det ens vore sant
förstår jag inte varför du svek hans känslor.
För att de är mina.
Det här klostret kommer att få stänga.
Jag oroar mig för dig. Vart ska du ta vägen?
- Oroar du dig för mig? - Ja.
Jag tycker om dig och mer än så.
Är era känslor sanna, sir, eller är ni bara ensam?
Sanna, skulle jag säga. Vad skulle du säga?
Att du borde stänga dörren.
- Hur smakar det? - Jag är mycket tacksam, mäster Copper.
- Det fattas kött. - Och smak.
Vi seglar hela natten, men anländer mitt i det stinkande London.
Hur många passagerare har ni haft den senaste tiden?
Inte en enda på månader, sir.
Och nu har jag två, som ni ser.
Mäster Shardlake, det här är mäster Crowe.
- Ett nöje, Shardlake. - Det samma.
Dessutom ombads jag att frakta en häst den här resan.
- Tackade nej. Djuret hade blivit stressat. - Just så.
Han hade skitit och pissat ner hela däcket.
- Ni avböjde. - Ja.
Skulle ni frakta bara en häst? Utan ryttare? Varför då?
Försäljning. Jag sa åt grårocken att sköta sin egen försäljning.
- Tillhörde hästen nån i klostret? -"Tillhörde", sa ni.
- Det är ju en förklaring. - Mäster Copper!
Ursäkta mig.
Har ni affärer i Scarnsea?
Nej. Jag gör affärer i London.
- Privata affärer. - Självklart.
Jag vet inte varför jag äter, jag får ändå inte behålla det.
Nån sjöman är jag inte.
Baserad på böckerna om 'Shardlake' av C.J. SANSOM
Översättning: Eva Söderqvist