Dacă ți-aș spune să-mi concepi un oraș subteran care să reziste la orice,
de la explozii nucleare la catastrofe naturale,
- …ce-ai spune? - Ți-aș spune că e imposibil.
25.000 de oameni. Ai avea nevoie de un loc de suprafața orașului Toledo.
- E imposibil. - Construiește-mi orașul!
DIN EPISOADELE ANTERIOARE
Locul ăsta nu e ce crezi tu.
Iubitul meu a dispărut.
Tata e Dumnezeu știe unde, învinuit de toate.
Și acum singura mea apropiată a fost arestată pentru ceva ce n-a făcut.
Iar mama ta nu e cine crezi tu că e.
Ești Sinatra? Și ce e cu oamenii care dispar?
Crede-mă că nu i-am trimis eu la subsol și o să-i dau de capăt.
Alo! Ce mama dracului faceți?
Băi!
N-am fost amantă și nu permit să-i fie omorât copilul! Hai!
Fata e problema, doctore. Jane.
Știu ce-ai făcut. Cu Baines, cu Robinson, cu Pace.
Atunci știi de ce sunt în stare.
Pune ceva la cale.
Și o să aflu ce anume.
Ca să ajungi la ea, trebuie să treci de mine.
Avem probleme mai mari.
O miliție s-a adunat în fața buncărului nostru.
Par înarmați până în dinți și foarte hotărâți. Nu știm ce vor.
Șeful meu e dispus să se vadă cu tine.
Cinci oameni neînarmați și o felie de plăcintă cu mere.
Să văd ce pot face.
Am venit până aici în căutarea ei.
Îmi pare rău, Xavier.
Xavier?
Sala rezervoarelor.
Sistemele de menținere a vieții sunt ca pe Stația Spațială Internațională.
O buclă regenerativă autonomă…
CU ȘASE ANI ÎN URMĂ
…pentru a proteja la maximum de mediul instabil.
- Rezervoare de oxigen și azot? - Corect.
Nivelurile atmosferice vor fi monitorizate constant în tot orașul
pentru a menține echilibrul de 78,1% azot și 20,9% oxigen.
- Apa din stratul acvifer… - Scuze, fă o pauză, te rog.
E posibil să coborâm puțin nivelul turului?
Desigur, domnule președinte.
- Aceste rezervoare stochează gaze care… - Scuze, încă puțin.
- Azotul… - Scuze, e vina mea.
N-am stabilit ștacheta potrivită. Explică-mi ca unui om al cavernelor.
Stochează aer pentru a respira sub pământ.
- Așa! - Liderul lumii libere…
Ce urmează?
Apa murdară o facem curată.
Gunoiul devine foc.
Apa rece devine apă caldă.
Patru reactoare nucleare modulare.
Unul e operațional și am început numărătoarea finală pentru restul.
„Numărătoarea finală”. N-o știi? E de la Europe, trupa.
Tu ești din Europa, continentul. E o superpiesă!
- Ascultați mai multă muzică din anii '80. - Îl știu.
- Întrebări? - Da. Unde e telecomanda?
Sigur există o telecomandă universală care controlează toate astea.
Chiar da! E o întrebare bună, domnule președinte. Urmați-mă!
E impresionant, Sam. Foarte impresionant.
- Ești mulțumită? - Sunt mulțumită de progresul făcut.
Ești mulțumită de progres… E bine. Vrei să fii și purtătoarea mea de cuvânt?
Am treabă, sunt și director executiv.
Încă una bună! Samantha Redmond, regina zeflemelei!
Eu și Jessica am fost la Londra în luna de miere.
Două săptămâni de teatru, plimbări și bere. Multă bere.
Lângă barul nostru preferat, era un magazin cu pijamale de fițe.
De fițe la nivelul lordului Grantham din Downton Abbey.
În ultima zi, beți bine, am intrat și am decis să iau un suvenir,
așa că am ales un halat.
Era din mătase, cu ciucuri. Arăta ridicol. Parcă purtam un nor.
M-am dus să-l plătesc și costa 6.000 de lire!
- Și l-ai luat? - Da, 8.000 de dolari americani.
Mai mult decât prima mea mașină.
Dar nu era cale de ieșire, trebuia să-l cumpăr.
Nu l-am purtat niciodată. Nici măcar o dată.
L-am pus de câteva ori, la petreceri, ca să facă lumea poze.
Nebunia curată e că, după atâția ani și după tot ce-am făcut,
o parte din mine speră că buncărul e ca pijamalele alea.
O poveste scumpă de spus la petreceri.
Ca să nu fie alternativa:
locul în care eu, copilul meu și copiii lui vom muri.
- Scuze… - Nu-i nimic.
- N-am vrut să… - E în regulă! Oamenii fac mereu așa.
Spun „copil” sau „moarte” și apoi își cer scuze.
Mă gândesc la el tot timpul. Nu e cazul să-ți ceri scuze.
Dar cheamă pe cineva să-ți împacheteze halatul, dle președinte.
Locul ăsta nu e o achiziție din impuls. E viitorul.
„NUMĂRĂTOAREA FINALĂ”
- Xavier? - Teri?
Xavier? Lăsați-mă să trec! E soțul meu! Dați-mi drumul!
- Luați-l! - Ridicați-l!
- Xavier! - Luați-l de aici!
- Haide! - E soțul meu!
Oprește-te, Xavier!
Nu vreau să rănesc pe nimeni. E soția mea.
Am venit de departe după ea și vreau să văd că e bine!
- Vino, Teri! - Lăsați-o!
Te-am auzit la radio. Am venit și te-am găsit.
- Unde sunt copiii? - În locul de unde am venit.
- În buncărul din Colorado? - Sunt prieteni. Poți lăsa arma.
Le-am spus ce știu despre Colorado. Acolo merge trenul.
Mă duc cu ei. Putem merge cu ei.
- Chiar ești bine? - Sunt bine, iubire. Lasă arma.
Nu vreau să rănesc pe nimeni. Poștașul a spus că Teri e în pericol.
- Verificați zona! - Echipe de câte doi, la dreapta!
Înainte să continuăm, trebuie să-ți pun câteva întrebări.
A detonat o bombă, ne-a atacat și știe de buncăr.
Nu-i facem nimic.
Ne vedem în cort.
- Îmi place cum îți stă părul. - Ai slăbit.
Ce e?
L-am luat pe Bean. Vino acasă, te rog.
Cel roșu.
- Serios? - Pentru întâlnirea cu miliția.
- O alegere îndrăzneață. - Exact. Îndrăzneață și puternică. Tu.
Mai știi când făceam chestia asta? Consultații de modă matinale?
Dacă nu erai tu, purtam și acum pulover și blugi.
- Nu, ai trecut singură în era cu helancă. - Nu, aia n-a fost eră!
A fost o fază. De scurtă durată, dar nefericită.
De ce ne-am oprit?
Veneam unul după celălalt în dressing.
Peste tot.
Știm amândoi când ne-am oprit.
Dylan ar fi avut 26 de ani anul ăsta. Îți vine să crezi?
De vârsta noastră când ne-am cunoscut.
Cum reușești?
Cum ți-ai revenit?
- Nu mi-am revenit. - Ba da.
Muncești. Ești apropiat de fiica noastră. Citești de plăcere.
Poți să-i spui numele fără…
Ești bine.
Și tu.
Nu prea cred.
Mă bucur că ești bine.
CINE E ALEX?
Carmen știe de Alex.
Jane e implicată?
ALERTĂ ȘEDINȚĂ DE CONSILIU
Bună dimineața! Sinatra a convocat o ședință.
Știu.
- Vrei să te duc eu? - Nu, mulțumesc.
- Merg pe jos. - Cum vrei.
Dacă ai nevoie de mine, știu unde să te găsesc.
Părinții mei vor fi plecați toată ziua.
Când am întrebat de cei arestați, mama a zis că sunt la subsol.
Cred că știu ce înseamnă, dar aflăm din computerul mamei.
Deci ești spioană și hacker?
Sunt fiica unui mogul al tehnologiei, știu să lucrez cu un computer.
Și sunt sora unui frate mort, știu că toate parolele sunt…
Logați-vă, vă rog
„Mai 16”. Ziua lui Dylan.
Am scăpat pentru moment, dar ne vor căuta în curând.
Nu! Niciun „noi”! Tu nu faci parte din plan.
Așa e, nu făceam parte din plan,
dar ai înscenat cea mai evidentă evadare din lume și a trebuit să te salvez.
ATENȚIE
- Unde-l duci? - E planul lui. Nu știu.
Deschidem buncărul cu forța. Știm că afară e sigur.
Oamenii au dreptul să aleagă: rămân sau o iau de la capăt afară.
Eu le ofer opțiunea.
Bine. Ce gâtu' mă-sii… Mă bag și eu.
- Să mergem! - Ce?
- Poate să… - Nu știu. Haide!
Așteaptă!
Vom avea lunetiști pe poziții aici, aici și aici.
Presupunem că vor avea și ei lunetiști.
Ușa a fost programată să se deschidă doar 120 cm,
dacă nu stați chiar în fața ușii, sunteți în afara razei lor de acțiune.
De ce luăm în considerare ideea asta? Inițiați lockdownul complet al buncărului!
Lockdownul complet e ultima soluție. Solicită enorm rețeaua de energie.
Poate duce la instabilitate, pene de curent.
Nu activăm lockdownul. Nu știm ce vor sau cât timp rămân.
Te rog, continuă.
S-a convenit la cinci membri neînarmați de fiecare parte.
Pentru siguranță, sugerez să fiu și eu prezent.
- De acord. - Aleg eu ceilalți membri ai echipei.
- Particip și eu. - Nu e o idee bună.
De ce, dr. Tarabi?
- Cu tot respectul, eu am negociat cu ei. - Exact. O vor recunoaște.
Cu ea lângă tine, pari primărița unui orășel minuscul.
Nu transmite un mesaj de putere și hotărâre.
- Ai… - Are dreptate.
Jane, te rog, spune-le ce știi despre străini.
Cunoștințele tale sunt neprețuite. Ai făcut o treabă excelentă.
Îți aparține. Ne-a fost de mare ajutor. Să nu faceți prea mult zgomot!
Îmi pare rău. Îmi pare tare rău.
- N-ai de ce. - Am crezut că ai…
- Îmi pierdusem speranța. - Aveam eu destulă pentru amândoi.
Da. Doamne!
Doamne…
- Ești bine? - Da, sunt.
- Copiii? - Și ei sunt bine.
Va fi și mai bine când te întorci acasă.
Am tot încercat să mă întorc la tine.
Dar m-ai găsit tu primul.
Spune-mi, ce va face echipa ta când ajunge în Colorado?
Nu mă pot gândi la problemele de mâine când am destule azi.
Ce s-a întâmplat?
L-am luat pe Bean. Te rog, vino acasă.
- Nenorocitul! - Nu putem pleca fără copil.
E greu de explicat, dar e ca și copilul meu acum.
- Nu pot… - Înțeleg.
Chiar înțeleg.
Avem multe de povestit.
Hai să-ți luăm băiatul!
Repede! Deja am întârziat la întâlnirea cu ei în Colorado.
Băieții mai fac o cursă până la Dobbins, apoi plecăm.
- Cu sau fără voi. - Vom fi aici.
Putem vorbi, te rog?
N-ai terminat-o cu mine?
A vândut mașina și a încheiat capitolul. Nu așa a fost?
Nu pot părăsi oamenii din oraș.
Dacă ești din nou la conducere,
trebuie să ne refacem relația profesională.
Bine.
Locuitorii au de câștigat din prezența ta. Și eu am de câștigat.
Știu că sunt egoistă și nu e reciproc, dar sper să-ți recâștig respectul în timp.
Vezi, de asta femeile ar trebui să fie mereu la conducere.
- Așa se rezolvă sănătos conflictele. - A fost un început sănătos.
- Mai e ceva la mijloc… - Jane.
Mă îngrijorează Jane și poziția ei importantă din echipa ta.
- Nu cred că e stabilă. - Deci nu toate femeile.
Cred că ea l-a ucis pe Baines.
- Sincer, cred că eu urmez. - Ești în siguranță.
- Nu face decât ce-i spun eu. - Samantha, asta nu mă liniștește.
Ignori ce-am spus despre Baines sau speri să înțeleg cum stă treaba?
Cu riscul de a suna ca o moară stricată, nu sunt un monstru.
Da, știu discursul ăsta. Sam… Privește în jur!
Uită-te la tot ce ai. Gândește-te la toți cei salvați de tine.
La familia ta.
Așa îi protejezi?
Lucrez la ceva important. Ceva care merită sacrificii.
Asta faci cu Alex?
Cine e Alex?
N-o putem lua pe calea asta și știu că nu mă crezi…
- Fac un lucru bun. - Cine e Alex?
Nu-i mai rosti numele.
Eu trebuie să mă pregătesc de întâlnire, iar tu trebuie s-o lași baltă.
Nu mai las baltă nimic.
El e liderul, cel care a cerut plăcintă cu mere.
El ar putea avea pregătire militară.
Ceilalți se joacă de-a soldații, habar n-au ce fac.
Scuze!
Să fim cu ochii pe el.
Tu te ocupi de lider. Trei din voi, pe flancuri.
Dr. Torabi Locația actuală
Fiți cu ochii în patru. Sunt străini.
Orice amenințare pentru Sinatra trebuie eliminată.
Da, să trăiți!
- Când l-au luat pe Jeremy? - După 19:00, poate 19:15.
Bine.
CAMERA 736 - ORA 19:14
Unde duce?
La nivelul inferior al peșterii, de când au început excavările.
- Am fost acolo. - Când?
În primul an. Citeam o carte.
Era despre o fată care a salvat un liliac și l-a păstrat.
Voiam și eu unul, așa că am mers cu tata să căutăm.
Erau doar utilaje de construcții și rulote vechi.
- E o închisoare acolo? - Nu era când am fost eu.
Dar putem merge să aflăm, pentru că…
TRANSMIȚĂTOR BRĂȚARĂ
…brățările noastre au acces.
- Te descurci? - Au trecut câțiva ani.
Așteptați aici. Trebuie să verific drumul.
N-am nevoie de ajutorul tău
și nu știu dacă joci rolul mamei vitrege, dar las-o baltă, bine?
N-am nevoie de protecție.
În primul rând, nu-ți datorez nicio explicație.
În al doilea rând, da, încerc să am grijă de tine.
Am ținut la tatăl tău. Era obsedat de tine.
De notele tale, de baseball, de trupă…
Vorbea mereu despre tine.
Interesant, despre tine n-a zis nimic niciodată.
Haideți!
Are iubit?
Cum e? Cum îl cheamă?
Înainte să-ți spun, vreau să-ți amintesc că Presley nu prea are opțiuni.
- Înțeleg. E alb. - Da, e alb.
Ce e?
- Spune, Collins! - Jeremy Bradford.
Să-mi bag picioarele! Pe bune? Frate…
- Și Cal ce-are de spus pe subiectul ăsta? - Nu mare lucru.
- Cal e mort. - Isuse! Ce…
Îmi pare rău, iubire.
- James e bine. Citește, în sfârșit. - Ți-am zis să nu-ți faci griji.
- Te-a luat. - Eu citeam la șapte ani!
- Și jumătate. - Și jumătate.
Spune-mi despre Bean.
E un copil bun.
Dar a avut viață grea și înainte.
Era ca o scânteie micuță ce stătea să se stingă, așa că am întețit focul.
Dar, când s-a aprins flacăra, m-a ajutat să merg mai departe.
Să mă gândesc cum să mă întorc la tine.
- Gary n-o să-i facă nimic. - E periculos.
Știu, X. De ce crezi că am plecat?
Și-a ucis prietenul, era să te ucidă și pe tine.
Știu exact cu cine am de-a face. Și te știu și pe tine.
N-ai împrumutat arma de fațadă, nu le dai oamenilor a doua șansă.
Ba dau a doua șansă, dar nu când e în joc viața ta.
O să exagerez cu protejatul, suportă-mă în următorii 30 de ani.
Doamnă, dați-vă într-o parte!
Mâinile sus! Fără arme!
Samantha Redmond!
- Pariasem că va fi președintele Bradford. - Cal Bradford e mort.
Mi-ai stricat surpriza.
Și cine e acum? Vicepreședintele? Cheliosul distrus la dezbatere?
Henry Baines nu e disponibil. V-am adus ce-ați cerut.
Mulțumesc!
- Mere proaspete. - Crustă crocantă.
Despre asta voiai să vorbim? Plăcintă?
Nu, m-am gândit că mă face să par interesant,
ca pe Brad Pitt, care mereu mănâncă în filme.
Stai, e și el înăuntru? Nu cred!
E cumva…
Dacă tot stăm de vorbă, ăla e locul potrivit.
Bine. E în regulă.
Așteptăm aici.
Nu văd nicio armă, dar dacă are, sigur e pe aproape.
Cel mai sigur ar fi
- …să eliminăm amenințarea dinainte. - Să comiți crimă?
- Asta e o chestie nouă… - Cum spuneam, avem multe de povestit.
- Intru. - Nu.
Vorbesc cu el și-l iau pe Bean.
- Stai aici. - Teri…
- Ai încredere în mine! - Am încredere completă în tine.
- În el n-am deloc. - Xavier…
N-am supraviețuit până acum făcând tâmpenii.
Dacă devine o amenințare pentru tine, dacă respiră prea aproape, nu voi ezita.
Te-am lăsat să pleci la Atlanta acum trei ani…
Mi-am spus că, dacă te voi găsi, nu te voi mai lăsa să pleci.
Mă întorc imediat.
Mamă…
Ca în Războiul stelelor, nu?
Cu alai, trupe, pompă și fast.
PREȘEDINTELE STATELOR UNITE
Dar, în cele din urmă, totul se reduce la Luke și Vader.
La nivel înalt se face treaba.
Tu fiind Vader, desigur.
Fiindcă ai părul scurt. Și pentru că ești malefică.
Câți ani ai?
Toți mă întreabă! Încerc să n-o iau personal.
Am 26 de ani.
Câți oameni sunt cu tine, depind de tine?
Suntem răspândiți, dar în total probabil vreo zece mii.
Mulți oameni de hrănit.
Și de îmbrăcat. Și de oprit să se omoare între ei.
Ai avut vreodată momente în care habar n-ai ce să faci,
dar oamenii te privesc toți de parcă ai avea toate răspunsurile?
- Am avut câteva astfel de momente, da. - Da…
Trebuie să creadă că ai un plan, o hartă,
și te pot contrazice, dar nu se pot îndoi de tine.
Așa e.
Ar trebui să începem. Vino cu mine de partea întunecată.
Din câte ne dăm seama, buncărul are
între trei și cinci reactoare nucleare modulare.
Vrem unul.
Ce să faceți cu un reactor nuclear?
- Voi reporni lumea. - Așa, pur și simplu?
- E ceva mai complicat, dar e un început. - Îți admir ambiția. Serios.
Dar locul ăsta nu e o stațiune de cinci stele cu reactoare în plus.
Mere proaspete.
Adică sere, lămpi de creștere, polenizare artificială, irigații.
Și are și crustă pufoasă, deci…
unt sau substitut de unt. Adică refrigerare.
Ce vrei, de fapt?
- Un reactor. - Nu, nu cred.
Dacă știi atâtea despre ce avem și cum funcționăm,
știi că nu te-am lăsa să iei un reactor, deci…
Ce vrei cu adevărat? Medicamente, arme, adăpost.
Am venit pentru Alex.
POȘTA SUA
- Gary a zis că a explodat o bombă. - Sunt teafără.
Ești acasă!
- Bean, vreau să te duci afară. - Am pregătit cina. Îi e foame.
Îți fac pe urmă ceva de mâncare, dar acum vreau să te duci afară.
Bean, du-te și verifică sera. Vezi dacă avem roșii.
- Stai acolo până vin să te iau, bine? - Bine.
Venim imediat.
Chiar ai crezut că urma să-i fac ceva lui Bean?
Nu i-aș face rău niciodată!
- Și Ennis? - A fost o greșeală!
Eram disperat și m-am panicat!
Locul ăsta nu funcționează fără tine. Eu nu funcționez fără tine!
Trebuie să te calmezi imediat!
Soțul meu e afară.
Da, trăiește.
Și o să te omoare dacă nu te calmezi.
- Nu știu despre ce vorbești. - Ba cred că știi.
Samantha, unde e Alex?
Am ajuns într-un impas.
CINE E ALEX?
CĂUTARE DUPĂ NUME
E Jane implicată?
Îmi cer scuze pentru ce-am spus.
Lupt cu niște probleme de când am venit aici,
mai ales de când a murit tata.
Nu știu, poate că semăn prea mult cu el uneori.
Sunt prea înflăcărat.
Tatăl tău m-a rănit în multe feluri, dar niciodată intenționat.
Nu semeni deloc cu tatăl tău.
- Ești gata? - Da.
De aici nu mai e cale de întoarcere.
Dacă sistemul de monitorizare atmosferică detectează
că nu e suficient oxigen în rezervoare, va deschide forțat ușile.
- Și cum să detecteze așa ceva? - Rahat…
ÎN CAZ DE URGENȚĂ
Ca pe vremuri.
Așa! Abia așteptam să distrug ceva.
Ți-am spus vreodată că am fost salvamar?
Nu.
Într-o vară, în liceu, ca să nu stau în casă.
Ni se spunea mereu un lucru:
„Nu lăsa un om care se îneacă să pună mâna pe tine.”
Îl ajuți cu un colac sau o prăjină, dar, dacă pune mâna pe tine,
ajungeți amândoi sub apă.
De cum a început dezghețul, mi-am dat seama. Urma să pleci.
Urma să te întorci la soțul tău
și să-l iei pe Bean cu tine.
Apoi a venit trenul și totul s-a adeverit!
Trebuia să fac ceva! Mă înecam!
Mă înecam și m-am prins de Ennis!
Îmi pare foarte rău!
N-am vrut să rănesc pe nimeni, bine?
N-am vrut să sperii pe nimeni. Doar că…
Acești trei ani s-ar putea să fie cei mai răi din istorie.
- Dar cei mai frumoși ani din viața mea. - Da, au fost ani frumoși și groaznici.
- Ani importanți. Dar au trecut. - Nu…
S-a terminat.
Dacă s-a terminat, lasă-l să mă omoare.
- Lasă-l să mă omoare! - Gary.
Gary!
- O să fie bine. - O să fiu singur din nou.
- De unde am plecat. - Ai șansa s-o iei de la capăt.
O să-ți găsești calea. O să înoți din nou.
Sunt sigură.
O să ai grijă ca Bean să-și amintească de mine?
- De versiunea mea bună. - Da.
O să-i povestesc de salvatorul nostru.
Bean!
Poți să ții asta?
Un copil bun. Am zis mereu că vreau mai mulți.
Apropo de asta, mai mergem undeva înainte de tren.
Avem multe de povestit.
- Vorbește, Collins! - Încă îți plac bebelușii, nu?
Hai, Bean!
Buncărul e făcut să reziste la o explozie nucleară. Nu intrați.
Dacă încercați, tu sau echipa ta veți avea de suferit.
- Te rog, renunță și vezi-ți de drum. - Cucoană, nu pricepi. Intrăm.
Pun mâna pe Alex și terminăm povestea.
Voi face tot ce-mi stă în putere s-o protejez
și nu voi permite nimănui să distrugă ce am construit.
Ce-ai construit tu? N-ai construit nimic.
Link!
Ai mituit, ai furat și ai ucis.
Link!
Ai stors și ultima picătură dintr-o planetă
pe care tu și prietenii tăi nenorociți ați distrus-o.
Dylan, să mergem!
Haide, nu mă simt bine aici.
Dylan?
Te cheamă Dylan?
- Când te-ai născut? - Ce?
- Când e ziua ta? - Lasă…
Când e ziua ta?
Nu!
În mai, pe 16 mai. Bine?
Mi-a părut bine. Mulțumesc pentru plăcintă!
O să iau pentru toată lumea după ce distrug tot
ce-ai construit.
Doamnă!
Închideți ușile.
Te-ai întors! Cum a mers?
A funcționat.
- Adică așa cred. - Ce a funcționat?
Ești bine?
Cred că da.
Am înțeles…
Nu pot explica, dar cred că și Dylan e.
Mi-a fost dor de tine.
- De noi. - Și mie, atât de dor… Nici n-ai idee.
Domnule președinte, asta e telecomanda universală.
Comenzile legate de confort,
cerul, sunetele ambientale, sunt controlate din turn.
Aici, jos, e centrul nervos.
E minuscul! Cine e bietul om care monitorizează toate astea?
E complet automatizat,
programat să se adapteze la orice urgență în câteva nanosecunde.
Și în caz de incendiu?
Sistemul declanșează aspersoare și alarme.
Lipsa oxigenului?
Dacă e detectată pierderea rezervelor de oxigen sau azot,
toate ușile sunt deschise forțat.
Asediu.
- Asediu? - Da.
Da, dacă o armată de orci și din ăia foarte urâți se adună în fața ușii,
iar vrăjitorul cu barbă albă nu s-a întors încă cu călăreții.
Regret că știu la ce te referi…
Dacă reconstituie cineva Bătălia de la Văgăuna lui Helm,
inițiem protocolul de lockdown complet.
În lockdown, acest buncăr poate rezista la o lovitură nucleară directă
sau la un atac al Uruk-hai.
Ăia foarte urâți.
Da. Și dacă se întâmplă toate în același timp?
Aerul, Uruk… tipii urâți.
Șansele sunt infinitezimale.
Sistemul anticipează și reacționează la orice scenariu posibil.
- Suntem pregătiți. - Așa e.
Vă datorez scuze, doamnă Redmond.
Când mi-ați expus prima dată planul dv., am spus că e imposibil.
- Îmi amintesc. - Am transformat imposibilul în posibil.
Buncărul ăsta va dăinui mai mult decât noi toți.
Ce cauți?
Scuze, domnule. Îl pot împrumuta o clipă?
Să văd… Da, e bun.
Mulțumesc! E o lipsă îngrijorătoare de lemn aici.
Iar discuția despre buncărul care nu poate păți nimic,
am vrut să iau toate măsurile.
Sunt luate deja!
Avem redundanțe peste redundanțe,
așa că nu-i nevoie de superstiții de rahat.
Sam… E foarte impresionant. Sper că ești mândră.
Dar acum învăț puțină istorie,
ca să nu par bătut în cap când vizitează turiștii Casa Albă.
Și am învățat că imperiile nu cad că n-au fost pregătite.
Nu, cad cocoțate pe cai mari și încărcate de redundanțe.
Imperiul Roman era pe trei continente și stăpânea Marea Mediterană.
Au construit drumuri care legau lumea modernă.
Aveau sporturi, filozofie și teatru.
Echipa noastră va ataca aici.
Vreau alte echipe de atac aici, aici și la spital, pentru provizii, bine?
Atacăm în zori.
Reprezentau apogeul culturii și al excesului.
Ne invadează 10.000 de oameni înarmați și nimeni nu poate da de Samantha?
Tot nu răspunde.
Și se credeau de neoprit. Invincibili.
Și cum s-a terminat? S-au prăbușit.
Mongolii au cucerit de la Oceanul Pacific la Golful Persic și voiau mai mult.
Cine decide?
Trebuie să-i împiedicăm să intre. Cine e de acord cu lockdownul complet?
S-au extins prea mult, au început conflictele interne și au făcut implozie.
La fel și aztecii.
Atena antică.
Imperiul Britanic.
Chicago Bulls!
Șase titluri în opt ani. Două serii de trei titluri consecutive.
Echipa era de neoprit.
Până n-a mai fost. N-au mai prins o finală din 1998.
Deci…
Yankees, Warriors, Patriots…
Ca să nu mai zic de baschetul din Kentucky.
E aceeași poveste în sport, în afaceri, în administrație.
Dominația poate dura un deceniu, un secol sau cum se zice la o mie de ani.
Dar în acel moment de glorie
sunt convinși că nu pot greși.
EROARE OXIGEN DESCHIDERE UȘI
COD DE ACTIVARE NECESAR
INIȚIERE LOCKDOWN COMPLET
CONFLICT DE COMANDĂ SUPRASCRIERE LOCKDOWN
LOCKDOWN INCOMPLET
DEFECȚIUNE SISTEM
EROARE STABILIZARE ATMOSFERICĂ
PERICOL DE RADIAȚII EROARE SISTEM
ACCIDENT NUCLEAR IMINENT
Peste 90!
Totul, Sam… Toate lucrurile care ating măreția
au ceva în comun.
Se sfârșesc.
Nu cât am eu grijă.
Bună, Alex!
Subtitrarea: Ruxandra Dorobanțu