PASADENAS SERIETIDNINGSCENTER
- Hej, Stuart. - Bert.
- Har du nåt nytt? - Lika roligt varje gång.
Jag slår nog till och köper "Batman" nummer 608.
Utmärkt val. Vad byter du med?
Vad sägs om en burk limabönor?
Jösses, Bert, kom igen. Den är i nyskick.
Jag kan få ett par burkar med biffgryta för den.
Plus stuvad majs.
- Nä. - Okej.
Jag sparade det här till min födelsedag, men du kan väl få det på köpet.
Lyxig kattmat.
- Vilken smak? - Lax.
- Såld. - Jippi!
Är du knäpp? Hawkeye förtjänar inte att vara en Avenger.
Oj, oj, oj. Nu går du för långt.
Han är en snubbe med pilbåge. Skulle han strida jämsides
med han som har en plåtdräkt med en arc reactor och åskguden?
Hur är det ens logiskt?
Jag vet inte. Är det här logiskt?
Jag har precis moppat!
Du vet vad som gäller, Kyle. Det var sista varningen.
Jag är ledsen, men du hörde honom.
Förlåt. Det var han som började.
- Helt otroligt. Hjälper du mig? - Javisst.
Jag känner likadant för Green Arrow.
Det gör vi alla, men man måste inte döda folk för det.
Hej då!
- Undrar du nånsin vart den leder?
- Nepp. - Det är nog smartast.
Stuart...
Vi måste prata.
Nu blev det konstigt.
Och det blir ännu konstigare
Tänk inte ens tanken att klicka på "hoppa över introt"
Alltså, du kan tänka tanken... Men du kommer missa saker
Danny Elfman skapade signaturmelodin. Den sätter sig!
Vad sägs om designen? Inte illa med tanke på den strama budgeten
Vi hoppas att introt blir bättre eller att ni får lägre förväntningar
Har du en enäggstvilling?
- Nej. - Okej, jag har två frågor.
Bara två?
Jag har några sekunder på mig att förklara. Fokus.
- Vem är du? - Min första fråga.
Jag är du från en annan verklighet.
Det besvarar den frågan. Andra frågan...
Hör på här.
Den här apokalyptiska mardrömmen som du lever i kan undvikas.
Det behöver aldrig hända.
Okej, nu har jag typ sex frågor.
- Han kan inte vara jag. - Ser ut som du.
Avslutningsbalen. Emily Manhart. Persikosnaps.
Hon ville gå. Du spydde ner henne.
- Låter som du. - Jag gick åtminstone på balen.
Jag kunde inte gå. Jag hade körtelfeber.
Jag har inte mycket tid.
Leonard Hofstadter, Sheldon Cooper, Howard Wolowitz.
- Minns du dem? - Ja. Riktiga nördar.
- Kasta inte sten i glashus. - Okej då.
De uppfann nån sorts kvantsammanflätningsgrej.
- Du var med när den slutade funka. - Var jag också där?
- Det spelar ingen roll! - Jo, för mig.
Det förändrade verkligheten.
Inget av det här var menat.
- Och med inget av det här menar du... - Inget av det!
Våldet, förödelsen, de dimensionella sprickorna!
- Dimensionella sprickor. - Nu vet vi.
Inget av det här är normalt!
Definitivt inte det.
- Den stora malen? - Ja! Den stora malen.
Släcker man lyset stör de inte.
Du kan ställa allt till rätta. Du måste bara hitta...
Vänta lite!
Om du är jag från en annan verklighet, hur kan du vara i den här?
Jag vet inte. Jag är ingen kvantfysiker. Jag gick på designskola.
- Det visste jag inte. - Jag har en konstexamen.
Varför har du aldrig gjort nåt inom det?
Skulle jag lära high school-elever att rita frukt?
Snälla! Maskinen är fortfarande på Caltech.
- Så här måste du göra. - Vänta, jag vill skriva ner det.
"Hur man..." Attans.
- Hjälper det att skaka den? - Sluta prata och lyssna.
Jag kanske har en tuschpenna. Ursäkta mig.
Lyssna!
När du tar dig till maskinen...
- Fan också! - Vad händer?
Jag vet inte! Jag åker genom nåt slags maskhål.
Det viktiga är...
Och när du hittar honom...
Det löser allt.
Förstod du nåt av det?
Jag förstod kontentan.
Snyggt, Steve!
- Hur är det där ute? - Det är lite kyligt. Ha flera lager.
Ska vi?
Jag vet inte. Jag börjar ångra mig.
Vad pratar du om? Vi har fått ett uppdrag.
- Ja, men tror vi på honom? - Han var du.
Det är det jag menar. Sen när lyssnar vi på mig?
Vi kanske har en chans att fixa världen.
Det är viktigt att fråga sig om den här verkligheten är så dålig?
Det finns utrymme för förbättringar.
Vad gör du?
Vad ser det ut som? Jag ska hitta till Caltech.
Med en atlas?
Jag skulle ha använt GPS:en på mobilen, men civilisationen tycks ha kollapsat.
Kolla in det där.
PENN OCH TELLER UPPTRÄDER FÖR MAT
Att jonglera... två svältande vilddjur
är som ni ser inte svårt, men...
...att jonglera tre är otroligt dumt!
Jag såg dem i Vegas. Vilken toppenkväll.
Vet du vem jag helt oväntat älskade i Vegas?
Céline Dion.
Ursäkta.
Ja ja.
Tack ska ni ha! Vi är Penn och Teller, och vi finns här tills vi dör!
Mal!
Herregud. Titta. Tandtråd.
- Skynda dig. Det börjar mörkna. - Jadå.
Ursäkta, vad kostar en halvmeter tandtråd?
- Mint eller vanlig? - Jag tar den vanliga.
Tack. Nu snackar vi.
Friskt tandkött är ovärderligt.
Det känns så bra.
Ta det lugnt. Vi delar på tandtråden.
Otrevligt läte.
Stuart?
Denise?
- Jag trodde att du var död! - Jag trodde att du var död!
Vad har du haft för dig?
Mest rånat. Jag jobbar på mitt manus än.
Vad kul!
- Hur har du haft det? - Okej. Jag har kvar affären.
Vad bra.
- Vad händer? - Oroa dig inte, Gary. Jag känner dem.
Vi rånar eller dödar inte. Så vad gör vi?
- Minns du att jag nämnde Stuart? - Javisst. - Hur är läget? Gary.
Hej. Är ni två...?
- Kom ihåg att jag trodde att du var död. - Just det. Visst.
Det är en rolig historia. Gary dejtade min vän Lisa.
Snäll tjej. Judisk.
Men Lisa blev uppäten av kannibaler i Sherman Oaks.
Åhnej!
Människokött är inte kosher.
Men det spelar väl bara roll om kannibalerna också är judar.
Hur som helst, vi tröstade varandra.
Hon kan sin sak, eller hur?
Ärligt talat fokuserade jag mest på min egen prestation.
- Hur som helst, vi måste vidare. - Till Caltech. Vi är på ett uppdrag.
Caltech finns inte längre. Det är en dödsfälla numera.
Vi har inget val.
En alternativ version av mig från ett annat universum
förklarade hur jag kan upphäva apokalypsen.
- Det var jättecoolt. - En alternativ version av dig?
Samma bleka ansikte och samma gnälliga röst.
- Det var som att se sig i spegeln. - Lycka till då.
- Kul att se dig. - Detsamma.
Ha så kul med att plundra och sånt.
Ciao.
- De kommer att dö. - Helt klart.
Det ser illa ut.
På grund av alla vapen?
Ja, på grund av alla vapen.
Denise! Vad gör du?
Försöker hålla dig vid liv.
Jag bryr mig inte om ditt liv. Jag hoppas bara på att få ligga ikväll.
- Så snällt. - Vad är planen?
Jag har ingen. Actiongenren är ny för mig.
Så här gör vi: Jag gör en skenmanöver vid huvudingången.
Ni genar till sidan där lastbilarna kommer.
Okej, sen då?
När de stannar rullar ni in under dem, tar tag i underredet och åker med.
Det märks att du har gjort sånt här förut.
Förr i tiden var jag med i arméns specialförband.
Jag var geolog.
- Är vi klara? - Ja.
Vänta lite. Rulla, spring, ta tag?
- Spring, rulla, ta tag. - Förlåt, jag föredrar visuellt lärande.
På tre. Ett, två, tre!
Herregud! Gary!
Armarna i luften!
- Berätta om ditt alternativa jag. - Tyst!
- Herregud, Gary! - Det är hemskt. Så hemskt.
Men vet du vad? Du kommer att hitta nån annan.
Kanske tidigare än du tror.
In med dig!
- Wow! - Vad?
Det här var mitt geologiklassrum. Jag öppnade så många unga sinnen här.
Kan ni vara tysta?
Raj?
Kanske. Möjligen. Vem undrar?
Det är Stuart från serietidningsaffären.
- Stuart? - Ja.
Och Bert Kibbler. Du känner ju Bert.
- Bert? - Och Denise. Minns du Denise?
Det här är inte verkligt. Det är en hallucination.
Nej! Vi är här. Det är verkligt.
Det är typ vad en hallucination skulle säga.
- Vad gör du här? - Det är väl uppenbart?
Jag är i inlåst, har inte bytt kalsonger på åratal och skiter i en hink.
Så du är en fånge?
Jag red på en elefant på mitt bröllop och nu skiter jag i en hink.
Grattis.
Till bröllopet.
En mal åt upp henne.
Hur som helst, jag har haft tid att lista ut allt.
Det är definitivt nåt fel med den här verkligheten.
Jag har bevisat det här och här. Och siffrorna ljuger inte.
- Så du talade sanning? - Trodde du mig inte?
Att ditt alternativa jag berättade hur man räddar universum? Knappast.
Lyssna på mig!
Leonard, Sheldon och Howard.
De byggde en kvanttillstånd-interferensapparat.
Det hade jag gissat på.
Nånting gick snett och den förändrade allt.
Universum, historian, verkligheten.
Ja, ja. Hur löser vi det?
Det är klurigt. Varför, undrar du?
Vänta, undrade du? Jag antar det.
Det är klurigt, för vi är alla fångar till den onde.
Den onde vill att allt ska vara precis som det är.
Vem är den onde?
Jag kan inte säga hans namn. annars händer dåliga saker.
Är det Voldemort?
Jag önskar att det var Voldemort. Honom kan man resonera med.
Kan vi återställa universum om vi tar oss till apparaten?
Bingo. Men det är hopplöst.
Apparaten är omgiven av beväpnade vakter dygnet runt.
Nej, mitt alternativa jag sa att jag är utvald för att ställa allt till rätta.
Han sa inte "utvald".
- Han antydde det. - Jösses, jag uppfattade inte det alls.
Knäböj inför kalifen i South Pasadena, Flintridge och Monrovia.
San Gabriel-dalens högste härskare.
Jag knäböjer inte för nån.
Okej, okej.
Hejsan, fångar.
Kripke?
- Förste Kripke. - Furste, inte "förste".
- Vad sa jag? - Du sa...
Är han den onde? Barry Kripke?
Han ber om ursäkt. Snälla, han förstår inte. Visa honom nåd.
Jag är ju barmhärtigheten själv.
Trubadurer sjunger om min nåd.
- Får vi ställa oss upp? - Ingen står inför förste Kripke.
Okej, för sista gången: Det heter furste.
- Ni kan stå upp. Det spelar ingen roll. - Med all respekt, min herre.
- Hur kommer det sig att du är... - Kalifen.
...kalifen i South Pasadena?
Vi har väl tid för lite bakgrundshistoria.
Jag ber om ursäkt. Ni har hört det här förut.
När allt gick åt skogen och civilisationen kollapsade,
skapades ett ledarskapsvakuum här på universitetet, och som vi alla vet...
Naturen avskyr vakuum.
Rätt och riktigt. Så jag tog makten, fick all mat, vapnen och tjejerna.
- Det var bakgrundshistorien. - Men den här världen är en mardröm.
- Vill du inte ställa allt till rätta? - Lyssnade du inte? Jag fick alla tjejer.
Förresten, träffar du nån?
- Hon är med mig. - Nej.
Jag försöker skydda dig.
Tvätta slinkan och för henne till mitt rum.
Jag dör hellre.
Jag förstår.
Tvätta henne och döda henne. - Nej, nej, nej.
Hallå, bort med tassarna!
Släpp henne! Hallå!
Stuart, kom tillbaka.
Eller gå mot ljuset!
Nej.
Kom igen, vakna. Jag har en idé.
Var är Denise?
- De tog henne. - Nej, nej, nej!
- Jag måste göra nåt! - Eller...
Vad?
Du träffar nån ny och de blir uppätna av en mal på smekmånaden.
- Ursäkta mig. Jag har en idé. - Berätta.
Som sagt, det här var mitt geologiklassrum.
Det är fyllt med alla möjliga stenprover.
Så vi ska kasta sten på män med vapen?
Om ni inte vet så slår sten sax, inte vapen.
Vi ska inte kasta sten. Vi ska göra bomber av dem.
- Va? - Skåda!
Kalium och lite vatten.
Alla måste backa lite, tack.
- Coolt, va? - Ja, om gudarna tar ett bad.
Nej, vi ska tillverka granater.
- Varför tänkte jag inte på det? - Var inte så hård mot dig själv.
De flesta underskattar geologins mäktiga krafter.
Ledsen, grabbar. Dags att dö.
- Jag håller med. Fånga. - Vad i...
- Jag älskar dig. - Jag älskar dig också.
Nu kör vi!
Vad var du förr i tiden?
- Inget prat. - Kom igen. Jag ska ändå dö.
Jag hade en podcast. Vitaminer, tarmhälsa.
- Coolt! - Gwyneth Paltrow var med.
Herregud, jag lyssnade nog på det. Att bra tarmflora förhindrar demens.
Ja! Tack. Det är exakt...
Nå, min kära, har du ändrat dig?
Är valet fortfarande sex med dig eller döden?
Jag är inget monster.
Jag föreslår bara att vi äter gott, kollar på film, ser vad som händer.
Döda mig.
Lämna oss i fred.
Hör på,
att härska över ett postapokalyptiskt system kan vara... ensamt.
- Ditt harem då? - Tjejerna bryr sig inte om mig.
De är bara här för maten, medicinen, gratis barnomsorg.
Vet du vad?
Visst. Jag äter middag med dig.
- Underbart. - Du måste släppa loss mig först.
En riktig relation bygger på tillit. Det måste börja nu.
Okej då. Gillar du hjortkött?
Jag lagar det med körsbärsglasyr. Nyckeln är att reducera på låg värme.
Du är en dum, dum, dum man!
Håll dig hälsosam.
Du med!
Stuart!
- Jag är så glad att du är oskadd. - Detsamma!
Förlåt att jag är täckt av personer.
Ja, alla är oskadda. Kom igen nu!
Tack gode gud för geologin!
Jag är tacksam varje dag.
Där är den.
Ser ut som en brödmaskin från Williams-Sonoma.
Det är en kvanttillstånd-interferensapparat!
Kan vara både och.
- Kan du laga den? - Ja, jag tror det.
Kalibreringen är fel.
Konfigurera om. Ändra inmatningen.
Vad ska hända? Återgår allt till hur det var?
Vi håller tummarna.
Det skulle betyda att vi var ihop igen.
Sakta ner, hördu. Jag sörjer fortfarande.
Jag tror att jag har knäckt det!
- Det har du inte alls. - Barry!
Vad har du gjort? Vi försöker fixa universum!
Jag vill inte det. Jag gillar det som det är.
Det gör inte vi.
Raj! Säg nåt, kompis.
Jag klarar mig.
Kanske inte.
Raj!
Vad ska vi göra? Hur lagar vi maskinen?
Titta, det är min mormor Ambulu som kallar på mig.
Kan hon vänta lite?!
Tydligen inte.
Vad ska vi göra? Vad gör vi?
- Ställ in impedansen på 0,7. - Va?
Där.
Så.
Koppla ur dämparen.
- Okej. - Vrid på huvudströmbrytaren.
- Klart! - Men först...
Vad menar du med "men först"?!
Det här känns jobbigt.
Ska den lysa?
Bert, sluta!
Inga zombier, inga malar...
Ingen apokalyps.
Det fungerade!
Se så vackert det är.
Attans. Mitt välde är över.
Dina blåmärken är borta.
Du ser bra ut.
Jag menar, för att vara du.
- Var är Denise? - Jag vet inte.
Kan inte förlora henne igen.
Oroa dig inte. Hon är där ute och vi hittar henne.
Allt är som vanligt igen.
Text: Sofie Wetterin Iyuno