Kdo je faraon?
Je písek a obloha.
A všechno mezi tím.
Egypt je její prvorozený.
A až přijde chvíle,
musí být připravená obětovat všechno, aby ochránila to, co miluje.
Cos to udělala?
Udělala jsem, co jsem musela, abych ochránila to, co mi patří.
Octavianus je ochotný vaší žádosti vyhovět.
Pod jednou podmínkou.
Zabijte Antonia.
Chci jen tvou důvěru.
KRÁLOVNA KLEOPATRA
ALEXANDRIE 31 PŘED NAŠÍM LETOPOČTEM
Po bitvě u Actia
propuklo u Marca Antonia období klinické deprese.
Jejich námořnictvo bylo pryč. Jejich armáda byla roztříštěná.
S Kleopatrou nemluvil.
A její důvěra v něj se začala hroutit,
čímž se začala hroutit i důvěra v jejich vztah.
„Můžu mu věřit?“
„Věří on mně?“
Byla mezi nimi spousta pochybností.
Kleopatra věděla, že velká síla Říma v boji proti Egyptu
znamenala konec nezávislosti její země.
Nebylo pochyb, že se ocitli v bezprostředním ohrožení.
Kleopatra věděla,
že aby ochránila dynastický Egypt,
musí chránit své dědice.
Proto je poslala pryč, aby byli v bezpečí.
Kdyby její děti nepřežily,
především Caesarion, který byl její spolufaraon,
znamenalo by to konec.
Jako ztělesnění bohyně Isis
byla také pozemským ztělesněním božského mateřství.
Jen si představte, jak bolestivé pro ni muselo být,
když děti posílala pryč.
A přesto neměla v otázce politiky ani jejich bezpečí na výběr.
Faraonko, musíme jít.
Já vím, dej mi chvilku.
Vy dva
jste jedna krev.
Moje krev.
Boží krev.
Na to nezapomínejte.
Nezapomenu.
Faraonko.
Kleopatře ze všeho nejvíce záleželo na jejích dětech.
Protože dokud byly naživu a v bezpečí,
dokázala žít i ona.
A Egypt měl naději.
Kleopatra byla vždy v první řadě diplomat
a v druhé vojenský stratég.
Bylo jí jasné, že diplomacie nepomůže.
Kleopatra válku nechtěla.
Nemyslela si, že je na ni Marcus Antonius připravený.
Zabijte Antonia.
Jeho život za váš.
A za život vašich dětí.
Myslím, že Kleopatra zvažovala, že Marca Antonia zabije.
Už pro ni nepředstavoval žádný užitek.
Stala se z něho přítěž.
Možná doufala,
že se s Octavianem může ještě dohodnout.
I třeba zradou Marca Antonia.
Protože jeho hlavní nepřítel byl právě on.
Nebyl důvod k tomu, aby Kleopatra nemohla zůstat královnou Egypta,
kdyby byl Marcus Antonius mimo hru.
Marcu.
Thyrsus má zprávy od Octaviana.
Říká, že dětem zajistí bezpečí,
když tě zabiju.
Tak proto jsi tady.
Ne.
Odmítla jsem ho.
Jsme v tom společně.
To určitě.
Asi jako u Actia.
Poslala jsem naše děti pryč,
protože volím nás.
Vím, že společně nás nikdo neporazí.
Řím a Egypt.
Kde je?
My romantické duše chceme,
aby to byl největší milostný příběh všech dob.
Ale Kleopatra romantická duše nebyla.
Byla pragmatik.
Kleopatra se chtěla zachránit,
stejně jako své děti a svou zemi.
A věřila, že v tuto chvíli
byl Marcus Antonius pro toto partnerství stále klíčový.
Řekni Octavianovi, že jsme s ním skončili!
Marcus Antonius byl neřízená střela.
Choval se nerozumně
a vylil si vztek na poslovi.
Aby si Kleopatra udržela své místo na trůnu,
musela si udržovat dobré vztahy s Římem.
Jestli mě chce zabít, ať to udělá sám.
Marcus Antonius odmítl vyjednávat.
Jinak než válkou to skončit nemohlo.
Octavianus vyhlásil Kleopatře válku.
Chápala, že ani ona,
ani Antonius jí neuniknou.
30 PŘED NAŠÍM LETOPOČTEM
Při napadení Egypta
na jaře roku 30 před Kristem vyslal Octavianus obří armádu.
Jednalo se o zatím největší vojenskou invazi v římské historii.
Po zběhnutí Kleopatřiných vojsk k Octavianovi
a ztrátách Marca Antonia v bitvě u Actia
měly Octavianovy legie početní převahu.
Octavianus to chtěl jednou provždy ukončit.
Egypt oplýval materiálním bohatstvím.
Octavianus ho potřeboval na zaplacení svých vojsk.
Octavianus toužil Egypt anektovat.
Římu by sloužil jako zdroj obilí. O výslednou chudobu Egypta se nestaral.
RHODOS, ALEXANDRIE
Octavianova armáda pochodovala k Pelusiu.
Octavianus mohl plout přímo k Alexandrii,
ale neudělal to.
Přeskupil své síly a poslal je po souši.
To bylo důležité, protože postupem času
Octavianus uzavíral nová spojenectví.
Chtěl místní obyvatele
proti Marcu Antoniovi a Kleopatře poštvat.
Octavianus vypustil krutou propagandu proti Kleopatře,
takže i když byl Marcus Antonius jeho sestře nevěrný,
vina padla na Kleopatru, kterou označil jako svůdkyni.
Svůdkyni, opilce a čarodějnici.
Bylo to misogynní a xenofobní.
Vykreslil ji jako hrozbu.
Římští senátoři sledovali, jak ovlivňovala dva jejich národní hrdiny,
a už toho měli dost.
A tak bylo načase,
aby Octavianus zařídil, že se přestane vměšovat do římských záležitostí.
Byla to dokonalá strategie, jak si získat loajalitu
všech zbylých spojenců Marca Antonia.
Octavianus si zařídil,
že až přijde čas na poslední bitvu
s Marcem Antoniem a Kleopatrou,
nebude mít za sebou žádné nepřátele.
ALEXANDRIE
Když Octavianovo vojsko pochodovalo k Alexandrii,
Marcus Antonius byl ve vážné depresi.
Kleopatra se mu snažila zlepšit náladu okázalým banketem.
Kleopatra banket pořádala
v rámci místní náboženské ideologie.
Marcus Antonius, zhmotnění boha Dionýsa,
byl bohem radovánek,
a tento banket měl podpořit a znovu oživit náboženské poselství,
že je legitimním panovníkem východu.
Byla to otevřená provokace Říma.
Říkali tím: „My máme moc.“
Kleopatra tím prohlásila, že se o Řím nestará.
Vyzvala ho tím k válce.
Když se Octavianova armáda blížila k Alexandrii,
Antoniovy a Kleopatřiny jednotky nebyly dobře organizované.
Byly demoralizované.
Velitel Pelusia se vzdal
a přeběhnul k Octavianovi.
Octavianus přijímal zběhlíky z Egypta
i od dalších spojenců, kteří bývali na straně Egypta,
a nyní se přidali k Římu.
Ten nevěrný velitel Pelusia už svou ženu ani dceru nikdy neuvidí.
Ne v tomto životě.
Octaviana jen tak nezastavíš.
Já vím.
Potřebujeme pomoc od bohů.
Naštěstí máš jednoho přímo tady.
Octavianus na nás nemá.
Přátelé.
I za dobrých časů jsou mezi námi zrádci.
Víme, že někdo z našich řad Egypt zradil,
a otevřel tak bránu Octavianově armádě.
Žádnému zrádci Egypta něco takového neprojde.
Vaši nepřátelé jsou i našimi nepřáteli.
Na Marca Antonia.
Egypťané museli být jako na jehlách,
že k nim pochoduje římská armáda.
Protože Řím byl doteď vnímán jako podpora,
ale teď se z něj stal nepřítel.
Je pozdě, aby se Kleopatra postavila na Octavianovu stranu.
Už pro ní nebylo cesty zpět.
Spíš?
Ne.
Mohla tedy přijít o všechno.
V sázce nebyl jen její život a postavení,
ale i její země.
- Jak dlouho? - Máme čas.
- A oči? - Sledují je naši zvědové.
Sdělte jezdectvu, že odjíždíme.
Děkuji, Maelie.
Kleopatra měla výhodu v tom,
že bránila domácí území.
Z předchozích zkušeností s Juliem Caesarem věděla,
že Egypťané Řím v oblibě nemají.
Egypt nechtěl Římem ovládaný ani okupovaný.
Marcus Antonius byl zkušený vojenský stratég.
To pro něho byla velká výhoda.
ŘÍM, ALEXANDRIE
S Octavianovými vojsky se Marcus Antonius setkal u Alexandrie.
Marcus Antonius byl voják.
Věděl, jak bitvu vyhrát.
Rád se vydával do bitev.
Rád bojoval po boku svých mužů.
Armáda Antonia a Kleopatry měla nějaký čas na odpočinek a zotavení.
Octavianovy jednotky byly dlouho na pochodu,
Antoniovy byly čerstvé.
Co se děje?
Máme vodu a zásoby pro raněné?
Ano, máme.
- A zbrojnice? - Právě ji kontrolují.
Na základě zkušeností
Kleopatra věděla, že zdroje vody v Alexandrii byly zranitelné.
Kdykoliv mohly být otrávené.
U každé studny a zásobárny vody chci dva strážce.
Další nevýhodou, které Antonius a Kleopatra čelili,
byl nedostatek zásob a jednotek.
Neměli dost vojáků a přišli o zásobovací trasy.
Kleopatra byla milovník, ne bojovník.
Chápala, že se válka může vyvinout jakkoliv,
cítila, že Marcus Antonius
se v prostředí Alexandrie moc nevyzná.
Možná si ukousl příliš velké sousto.
Byla nervózní.
Bitvu jsme vyhráli, ale...
Ale co?
Mají víc vojáků než my.
Já vím.
Ještě není konec.
Nebo ano?
Ne. Ještě ne.
Výborně.
Dělal si starosti,
což se projevilo i na Kleopatře.
Přesto ho poslala do další bitvy.
Bylo to velké obléhání.
ALEXANDRIE
Marcus Antonius začínal být zoufalý.
Lučištníci stříleli nabídky zlata všem Octavianovým jednotkám, kteří zběhnou.
Musel obléhání prolomit.
Marcus Antonius proti Octavianovi podnikl riskantní krok.
Zahájil pozemní i námořní útok současně.
Jejich síly se setkaly u Alexandrie
v rozhodující bitvě.
Generále, egyptská námořní flotila zběhla k Octavianovi.
Ne, to není možné.
Bohužel je, generále.
Ne.
V tuto chvíli Octavianovi nic nebránilo v tom,
aby v Alexandrii přistál.
Co to bylo?
Zjistěte, co se děje.
- Ano. - Hned.
Kleopatra byla přesvědčená, že brány kolem Alexandrie nelze zbořit.
Byly dobře chráněné.
Když Octavianus zaútočil,
bylo jasné, že egyptští vojáci zběhli.
Země tedy byla v rukou Octaviana.
Kdybychom se my ocitli v Kleopatřině situaci,
byl by s námi amen.
Asi bychom se zhroutili, zpanikařili bychom.
Obrana byla prolomena, musíme prchnout.
Kleopatra se v té chvíli asi chtěla Octavianovi vzepřít.
Když jsou tady, znamená to, že generál...
Ticho, Iras.
Faraonko, musíme pryč.
I kdyby se Kleopatře podařilo udržet si trůn,
nebo ho úspěšně předat jednomu ze svých dětí,
Egypt by se stal provincií Římské říše.
- Musíme... - Ticho!
Předej to Antoniovi.
Faraonko, musíme jít.
Její životní dílo, její odkaz, byly v ohrožení, možná dokonce pryč.
Rychle.
Rychle!
Kleopatra shromáždila všechno své bohatství ve své hrobce.
Tohle byla její poslední šance.
Octavianus to bohatství potřeboval, aby zaplatil vojsko.
Kleopatřin hrob nebyl dokončený.
Zabarikádovala se uvnitř.
Nedovolím, aby mě zajal.
Celé to tu spálíme.
Ničeho se tu nedotkne.
Kleopatra vyhrožovala, že svou hrobku zapálí
a že s celým svým pokladem shoří.
Kleopatro!
Slyšely jste to?
- Marcu? - Blíží se. Jdou si pro nás.
Spusť mi něco.
Přineste provaz!
Vydrž, lásko!
Tahejte!
Marca Antonia museli protáhnout oknem.
Když dostal zprávu od Kleopatry,
pokusil se spáchat sebevraždu.
Nevíme, co v ní bylo.
Podle Shakespeare si svou sebevraždu vymyslela,
aby ke stejnému osudu přiměla i Marca Antonia.
Římané věřili, že spáchat sebevraždu
byl ten nejodvážnější čin.
Byl to způsob, jak si uchránit udatnost a důstojnost
i tváří v tvář smrti.
Zůstaň tady.
Kleopatro!
Chtěl zemřít s Kleopatrou.
A v jejím náručí také umírá.
Octavianus, prohnaný nemilosrdný politik,
nechtěl, aby Kleopatru zabili Římané,
protože by se z ní stala mučednice.
A všichni Egypťané, kteří zběhli k Octavianovi,
by proti němu povstali.
Byla faraon.
Faraona
nemůžete zabít.
Aby se Octavianovi muži do hrobky dostali, museli prorazit střechu.
Zapalte pochodeň.
Uhaste ten oheň! Hned!
Chopte se jí!
Jsem paní obou zemí.
Thea Neotera.
Jsem bohyně. Neopovažujte se mě urážet.
Pro Egypt bych zemřela.
A pro co vy?
Ne.
Ne!
Přestaňte!
Ne!
Vojáci ji vzali do paláce, kde dříve přijímala velvyslance.
Přišel za ní Octavianus.
Ještě nikdy se nesetkali.
Zdá se, že tvá africká kouzla ti tentokrát nepomohla.
Faraonko.
Tvé čáry musí být silné,
když jsi proti sobě poštvala dva velké syny Říma.
Protože zkazky o tvé kráse
ti ohromně lichotí.
Proč se usmíváš?
Čarodějnice!
Jste menší, než jsem čekala.
Tvé děti
vypadají úplně jako ty.
Hlavně tvůj nejstarší.
V Římě ti budou velkou útěchou.
Kleopatra v tu chvíli věřila, že její děti jsou v bezpečí.
Poslala je pryč s důvěryhodnými členy domácnosti.
Byla si jistá, že se nemá čeho bát.
Měla jsi přijmout mou nabídku, když jsi měla šanci.
Už se nemohu dočkat, až tě budu vláčet ulicemi.
A ti tví...
míšenci, bastardi
se budou dívat.
Došlo jí, že Octavianus její děti zajal.
Nikdy mě nepřestane udivovat, že se v tu chvíli nezhroutila.
Odveďte ji!
Jednou z nejdůležitějších věcí, kterou římský vojevůdce mohl udělat,
aby získal podporu a přízeň římského lidu,
bylo uspořádat honosnou oslavu svého triumfálního vítězství.
K završení svého vítězství
musel Octavianus přivézt Kleopatru do Říma,
aby ji při svém triumfu předvedl.
Dej to Octavianovi.
Věř mi, bude si to chtít přečíst.
Neboj, nikam ti neutečeme.
Napsala Octavianovi dopis,
ve kterém ho žádala, aby byli s Antoniem pohřbeni spolu
a aby její syn zdědil Egypt.
Kleopatra se i tak blízko smrti
držela svého celoživotního cíle.
Dělala vše proto,
aby ptolemaiovská dynastie nevymřela,
aby se Egypt nestal provincií Římské říše.
Uděláme to společně.
Děláme správnou věc.
Hodnou boha.
Měla plán.
Kleopatra vždycky měla plán.
Studovala jedy, které nebolí
a nezničí její tělo.
To ona rozhodla o tom, jak zemře.
A rozhodla i o tom, s kým zemře.
Ne Octavianus ani římský senát,
ale Kleopatra.
Bylo to v její režii.
Když Octavianus obdržel dopis,
pochopil, že se Kleopatra do Říma nevrátí,
protože spáchala sebevraždu.
Římský triumf by pro ni byl nesmírně ponižující.
Bylo velmi nepravděpodobné, že by se dočkala vřelého zacházení.
Poražené nepřátele obvykle hned zabíjeli.
Věděla, že ji čeká smrt tak či tak.
Octavianus by ji nenechal žít.
Octavianus věděl, že je po všem.
Nevíme, jakým způsobem Kleopatra spáchala sebevraždu.
Filmovým producentům se líbí ten,
při němž se nechala uštknout egyptskou kobrou aspis.
Kobra byla symbolem královské rodiny.
Takže i kdyby v její sebevraždě nesehrála žádnou roli,
byl to dokonalý symbol, který dával najevo,
že odchází z tohoto světa jako egyptská královna.
Hrob Kleopatry ani Marca Antonia nebyl nikdy nalezen.
Nevíme, zda se jí splnilo její poslední přání,
aby byli pohřbeni spolu.
Všechny archeologické výpravy hledající Kleopatřinu hrobku
byly marné.
Octavianus nedovolil,
aby se ostatky Kleopatry a Marca Antonia dostaly do hrobky.
To by vyvolalo vzpouru.
Podle římské tradice se těla nepohřbívala,
nemumifikovala se, ale zpopelňovala.
Myslím si, že Kleopatra a Marcus Antonius byli zpopelněni.
Byl to skutečný zlom v dějinách.
Egypt zcela ztratil svou nezávislost.
Bylo po všem. Stala se z něj římská provincie.
Dlouhá historie Egypta jako velké civilizace skončila.
Z Egypta se stal zdroj obilí pro Řím.
Řím by bez eyptského bohatství
nemohl dál financovat vojsko.
Vzal si z banky Egypta vše, co v ní bylo, a uvrhl tak zemi do chudoby.
Byl to konec dynastického Egypta, jak ho dnes známe.
Kleopatra byla poslední egyptský faraon.
Krátce nato
byl Octavianus prohlášen za císaře.
Císaře Augusta.
Chtěl vládnout navěky.
To pro něj znamenalo stát se diktátorem.
Ironií je, že Octaviana začali uctívat jako boha, stejně jako předtím Kleopatru.
Kleopatřina smrt
byla jednou z posledních fází toho,
co považujeme za starověký Egypt.
Tři Kleopatřiny děti stále žily.
Děti Marca Antonia a Kleopatry
představovaly pro Octaviana hrozbu.
Alexander Hélios, Kleopatra Seléné a malý Ptolemaios Filadelfos
byli odvezeni zpět do Říma.
Nebylo však možné, aby Caesariona nechal naživu.
Caesarion byl vychován tak, aby se z něj stal Faraon.
Mohl by se vzbouřit
a říct si, že jako Caesarův syn by měl Římu vládnout on.
Byl pro Octaviana příliš velkou hrozbou.
Proto ho popravil. Zabil ho.
Když vzal Octavianus děti zpět do Říma,
předváděl je v zástupu za sochou Kleopatry
s hadem přitisknutým k paži.
Veřejně je ponížil tím,
že je nechal chodit za sochou jejich matky
a k tomu je zatížil zlatými řetězy.
Prý byly tak těžké,
že klopýtaly a sotva chodily.
Lidem bylo dětí líto,
ale poté je překvapivě poslal bydlet
ke své sestře Octavii,
se kterou byl Marcus Antonius ženatý, když byly děti počaty.
Octavia, která dlouho trpěla, tedy děti Marca Antonia vychovala.
O synech se historie nezmiňuje,
ale Kleopatra Seléné se vdala za Jubu z Mauretánie.
Takže Kleopatra Seléné se stala další africkou královnou.
Kleopatra Seléné vládla přepychovému dvoru
v hlavním městě Mauretánie, které bylo velmi podobné Alexandrii.
Na jejím dvoře se také těšila oblibě literatura, filozofie i umění.
Seléné, stejně jako její matka před ní, si nechala postavit hrobku.
Je to jedna z nejpůsobivějších hrobek starověku.
Z některých pozůstatků v její hrobce
a ze stěn paláců víme,
že si do paláců nechala přivézt egyptské sochy,
aby byla ve spojení s matkou a rodnou zemí.
Porodila syna, který se stal dědicem jejího manžela.
Pojmenovala ho Ptolemaios, po Kleopatřině otci.
Dynastie ale pokračovala,
protože její vnučka se vdala do římské císařské rodiny.
A tak Kleopatra žila dál.
I v období antiky žila prostřednictvím své dcery
a svého vnuka.
Kleopatra je významná, protože byla poslední vládkyní
nezávislého, mocného Egypta.
Byla ukázkou vysokého postavení žen.
Bez Egypta by žádný Řím nebyl.
Byla to mocná žena.
Kleopatra se snažila zachránit zemi, kterou milovala, před zkázou.
Já jsem Isis.
Královna králů!
Pro Egypt bych zemřela.
A pro co vy?
Stala se z ní ikona.
Ve svém akademickém životě jsem se Kleopatře
dlouho vzpírala.
Řekla jsem si: „Nebudu tě studovat.“
Pořád se mi opakoval jeden sen, ve kterém se objevovala nejasná postava,
nějaká starodávná osoba, určitě žena,
která na mě apelovala:
„Musíš vyprávět můj příběh.“
„Musíš to udělat.“
Chci, aby lidé Kleopatřin příběh znali,
protože to byla africká královna.
A to je skutečnost, která byla pohřbena, vymazána a poskvrněna eurocentrismem.
Generace za generací jsou Kleopatrou naprosto uchváceny.
Její příběh souzní asi s každou ženou.
Kleopatra byla jedním z nejvlivnějších vládců,
které kdy svět poznal.
Její odkaz jako nejslavnější africké královny je nesporný.
Bude žít dál,
dokud si její příběh nepřestaneme vyprávět.
Překlad titulků: Karolína Ryšánková