Bylo to v den, kdy slečna a mladý pán
uspořádali rituál předků za zesnulou slečninu matku.
Jak se opovažuješ nutit mého syna se klanět!
Necháváš ho se klanět tak nicotnému duchovi?
Matko.
Čei z rodu Simů ať do tří dnů zemře.
SIM ČEI
Mladý pane!
Proboha!
Madam Kükokčo.
Prosím, pojďte dál.
Pojďte, mladý pane.
Hrozně jsem se bála, že z toho budu mít potíže…
Byla jsem mimo.
Byla jsem strachy úplně bez sebe.
Pak jsem se konečně sebrala
a odešla zavolat pomoc…
Ale když jsem se s ostatními vrátila, bylo to, jako by to celé byl sen.
Mladý pán úplně zmizel.
Nezůstala po něm ani stopa, ani kapka krve.
Zbav se ho.
Ne.
To není můj syn.
Jsi ubohý.
Vážně sis myslel,
že se tímhle mého syna zbavíš?
Vážně jsi věřil,
Že ti tenhle tah
všechno přihraje do náruče?
Uspořádejte mu pohřeb, prosím.
Mému bratrovi.
Vašemu a otcovu synovi.
Je čas se s Hongnangem rozloučit.
Celou dobu byl tady a my to nevěděli.
Představte si, jak osamělý, bezmocný
a vyděšený musel být.
Říkáš, že máme uspořádat pohřeb mému synovi?
To je nesmysl.
Opovažuješ se sem tahat tu špínu…
Uspořádáš ho jenom přes moji mrtvolu.
Tak zemřete.
Zemřete.
Víte, že si to zasloužíte.
Kde je můj syn?
Slíbilas, že mi ho přivedeš.
Cos mému Hongangovi udělala?
Neříkej mu tak!
Hongnang je tady. Přímo před tebou!
Chceš to popřít?
Ty ho ani nepoznáváš?
Kdo myslíš, že mu to způsobil?
To ten talisman, kterým jsi mě chtěla zabít.
Tvoje šílené vražedné úmysly
zabily tvého syna.
Tys
mi zabila bratra.
Ty.
Ne!
Tohle není můj syn.
Ne!
To nemůže být můj syn!
Nemůže! To není můj syn!
Ne!
Tohle nemůže být on!
HONGNANGŮV HROB
Omlouvám se, že jsem si vypůjčil tvé jméno.
Na oplátku…
budu chránit tvou sestru, kterou jsi miloval až do posledního dechu.
Budu ji chránit až do konce.
Vůbec nevím,
co bych měla říct.
Jak se s ním
mám rozloučit.
„Na shledanou“
bude stačit.
V jistém smyslu
tím vyjadřuješ naději.
Vzpomínáš
na vaše předchozí shledání
a doufáš, že se setkáte znovu.
Vlastně
tím říkáš:
„Zase se uvidíme.“
Na shledanou…
Hongnangu.
DRAHÝ HONGNANGU
Musím své talismany namalovat znovu,
i kdyby mě jejich tvorba měla zničit.
A pokud jde
o Hongnanga…
Znič ty šermíře v černém, kteří mi zmařili rituál,
a Hongnanga mi přiveď.
Jak nařizujete, Vaše Výsosti.
Ten nám nic neřekne.
Najdi jejich úkryt sám.
Ano, pane.
A když zlikvidujeme šermíře,
zabijeme i Boha smrti.
Ale Jeho Výsost ho chce přivést…
Rozumím.
Určitě to bolelo
a nahánělo hrůzu.
Nenáviděl jsem to
a styděl jsem se.
K tomu nemáš důvod.
Stydět by se měli ti,
kdo ti to udělali.
Ale stejně jsem to já…
komu zůstaly jizvy.
Jako tvoje bolest
zůstává tady…
a tady.
Doufám, že jednou
se jizvy nás obou…
vytratí a budeme moct zapomenout.
Nemusí zmizet
ani být zapomenuty.
Stačí je vnímat, uznávat a přijímat,
tak jako já přijímám tebe.
Pojďme spát.
Jsem si jistý,
že princ obviní ze všech svých zločinů mě.
Musíme Boha smrti najít první
a použít ho proti princi jako štít.
Ano, pane.
Co děláš?
Tohle ti spadlo.
Ano.
Jdu do vesnice.
Dobře.
- Nasbírám dříví. - Dobře.
Řekni mi, kde se ukrýváte.
Když to uděláš,
můžeš si to vzít a odejít odtud bez úhony.
Pokud odmítneš,
nechám tě okamžitě zabít.
Nechci si tě odvést zpátky.
Chci ti vysvětlit, proč se musíš vrátit sama.
To není třeba.
Bůh smrti
s tebou nemůže zůstat.
Brzy budeš sama.
To se nestane.
Ten muž
umírá.
Určitě jsi na jeho těle viděla vyrážku.
Ostatní, kteří mají kresby jako on, buď umírají, nebo už zemřeli.
Aby jejich kůži dost vybělil,
použil Sim látky jako kamenec a arsen.
Ty příznaky způsobuje nahromadění jedů z nich.
Brzo se objeví další příznaky,
jako je dušnost kvůli poškození plic,
ztuhlost těla, záchvaty,
nebo ztráta zraku způsobená poškozením očí.
Ne, nic mu není.
Možná je zatím v pořádku, ale nebude to trvat dlouho.
Nebuď směšný.
Musel to celou dobu vědět.
Takže je od něj zbabělé a sobecké,
že si tě drží po boku…
- Dost. - Můžeš doufat.
Určitě by sis to přál,
ale já ti bohužel nevěřím.
Chtěl jsem ti dát čas, abys to přijala,
a šanci se vrátit.
I kdybys mluvil pravdu, ty se nemáš na co těšit.
Ať se stane cokoliv, nikdy ho neopustím.
Dobře.
Když to pouto nepřetrhneš sama,
udělám to za tebe.
Navštívila jsem všechny ostatní lékaře a bylinkáře, ale všichni…
Jste moje jediná naděje.
Prosím, musí být nějaký způsob.
Pokud už jsou poškozené oči a kůže,
uvnitř to bude ještě horší.
Nedá se nic dělat.
Musíme počkat, jestli jeho tělo vydrží, nebo selže.
Čei?
Proč se nám ještě neozval Hongnang?
Řekla jsem, ať odejde, když mi odevzdal listinu.
- Cože? - Svou roli splnil.
Nebo ne?
- Kkotnim! - Paní!
Chraňte nás!
Kkotnim!
Sime Jolguku.
Jak se opovažuješ!
Tos byla ty.
Jak to, že ještě žiješ?
Meč, který jsi na mě poslal,
naplno zasáhl
dítě v mém lůně.
Mluv.
Kde je Bůh smrti?
Nech ji!
Bratře…
Paní!
Bratře.
Paní!
Bratře…
Musíme vás odtud dostat.
Co vás sem přivádí, otče?
Bůh smrti.
Chcete ho chytit jako první a postavit se princi.
A co ty?
Odkud víš o tomhle místě?
Už chápu.
Odpověď je vlastně očividná.
Měl jsem na prsou zrádného zloděje.
Taková škoda informací, za které jsem zaplatil jmění.
Bůh smrti tu není.
Tvoji šermíři byli napadeni a Inhö je zajatý?
Musím jít.
Co můžeš ve svém stavu dělat?
Jsi nemocný, že ano?
Ty o tom víš?
Proč jsi nic neřekla?
Nechtěla jsem ti působit bolest
a prohlubovat tvoje výčitky a utrpení.
Proto musím jít teď,
než se můj stav zhorší. Dokud můžu pomoct.
Pokud nepřetrhnu řetěz,
budeš se stále ohlížet přes rameno, jako já.
Musím jít, abych tě ochránil.
Prosím, dovol mi tě chránit.
Vrátím se k tobě, Čei.
Slibuju.
Dobře.
Můžeš jít.
Ale pamatuj,
že až se vrátíš,
budeme jenom my dva.
Kéž bychom se zamilovali dřív.
Kéž by.
Pak by všechny ty zdánlivě bezvýznamné dny
teď byly vzácné vzpomínky.
Až se vrátíš,
zůstaneš po mém boku
už napořád, ano?
Ano.
Zůstanu s tebou…
ať přijde cokoliv.
Napořád.
Na věky věků.
A matka řekla, že listinu získáš těmito slovy:
„Jemně pohlaď
ramena Mongdžunova.“
A ten muž…
Poznáváš ho?
Mongdžun byla dětská přezdívka
mého otce a tvého dědečka, předchozího hlavního obchodníka.
Byl tu můj syn.
Má darovací listinu.
Brzo se vrátí
a všechno dá do pořádku.
Pojď. Musíme se připravit, abychom ho přivítali.
Můj synu!
Nejsem tvůj syn.
- Synu. - Říkám, že ne.
Nejsi moje matka.
Synáčku.
Co tím chceš…
Žena, kterou jste dvakrát pobodali.
Jmenuje se Kkotnim.
To je moje matka.
Kdo ji bude chránit, když zemřeš?
Chraň ji dobře.
A ty. Doufám, že přežiješ.
Abys mohla
plně zažít,
jaké to je být zavržený a ztratit někoho milovaného.
Co jsi to řekla?
Chci podat oznámení na svého otce, hlavního obchodníka Sima.
Spolu s důkazy dokládajícími jeho dlouholetou trestnou činnost.
To jsou účetní knihy spolku popisující jeho nekalé praktiky.
Sim Čei.
Odvažuješ se…
mě ohlásit úřadům?
- Pusťte mě! - Nechte mě!
Šéfe!
- Přestaň se prát! - Proč to děláš?
Řekni jí tohle. Jestli je chce najít,
ať za mnou pošle Boha smrti.
- Proč to děláš? - Pusť mě!
Šéfe!
Pusťte mně!
- Sakra! - Nechte mě!
- Pusťte mě!
Nechte mě být!
Stůjte.
Vaše Výsosti.
Přivedl jsem návnadu, která přiláká obraz jin a jang, jak jste chtěl.
Mám si myslet,
že jsi mazaný,
nebo prostě hloupý?
Každá věc má svoji vnitřní hodnotu a význam.
Proč jsi přivedl bezcenné ubožáky,
když existuje něco, co má očividně mnohem větší hodnotu?
Výsosti!
Je to podlý démon, který se vydává za člověka.
Ta věc zlákala můj obraz jin a jang, aby zapomněl na svůj účel.
Nesmíme dál nechávat prostor pro planou lítost nebo pomýlenou vůli.
Propíchni tomu démonovi
srdce a hlavu kůlem.
Čei!
- Čei! - Čei!
Pusťte mě!
- Čei, ne! - Čei!
Slečna Čei je v nebezpečí.
Jsi vážně houževnatá.
Kkotnim.
Až když jsem tě ztratil, došlo mi,
že to všechno byly
Min Jonuiny intriky.
Snažil jsem se tě všemi silami chránit.
Možná jsem se pomátl,
abych splatil, co jsem ti udělal.
Ano, to musí být ono.
Proto jsem tě nemohl poznat. Zabij mě, jestli chceš,
ale předtím mi dovol se pomstít.
Ty to taky víš, ne?
Od samého začátku
bylo moje srdce jenom tvoje.
Můžete začít.
Proč jsi tak překvapená?
Vážně sis myslela,
že bych tě dokázal zabít?
Bratře!
Bratře.
Čei!
Ne, nemůžeš…
Ulevilo se mi.
Teď konečně
můžu přestat.
Popravdě
jsem se bál,
že mi nikdy neodpustíš.
Bratře.
Ano.
Jenom slyšet, jak mi takhle říkáš,
mi přinášelo takovou radost.
To mi
stačilo.
Omlouvám se,
že jsem chtěl více.
Ne, bratře, prosím.
Není smrtelně raněný.
Je tu Bůh smrti. Utečte do bezpečí, prosím.
Bratře.
- Běž. - Bratře.
Pojďte s námi.
Musíte pryč.
Jdeme.
Vidím tam děti.
Raz, dva, tři, zaberte!
- Děti, pojďte. - Jdeme.
Inhö.
Omlouvám se,
že jdu pozdě.
Velmistře.
Pujongu.
Ano?
Nespěchejme.
Jistě.
Ta dívka…
Vypadala, že má obavy, že ano?
Řekl jsem jí, že to není smrtelné, aby se nebála.
Dobře.
Jako vždy
jsi ten jediný,
kdo mi opravdu rozumí.
Myslíš, že bys mohl
sloužit jí tak jako mně?
S radostí, pane.
Děkuju.
Je čas odejít.
Kam půjdete?
Někam
daleko.
Zpátky do toho dne.
Tam
zůstanu
na věky.
Mladý pane.
Pane.
Čei.
Čei!
Vezměte ty děti a utečte.
Budu hned za vámi.
Musíme jít.
Běž.
Rychle, utíkejte!
Rychle, už jsme skoro tam. Pojďte dovnitř, rychle!
Ne.
Vrátil ses ke mně.
Mé dítě,
proč se tak hněváš?
Ať už je to cokoli, zbav se toho.
Tvůj vzteklý nářek
totiž pramení z tvé nevědomosti a nepochopení.
Proč
jste mně a těm dětem
udělal tak odporné věci?
Moji touhu po dokonalosti
nepohánějí sobecké cíle ani chamtivost.
Spíše moje horlivá starost
o všechny lidi.
Musím se stát bohem.
Jenom tak
tato země a celý svět dosáhne klidu.
Takže jste hlupák.
Obyčejný groteskní šílenec.
Nicka spoutaná planou iluzí, že se stane někým výjimečným.
Váš mrzký pocit méněcennosti a šílenství těm dětem...
Jak se opovažuješ být tak drzý?
Drž hubu, ty šílenče!
Jak můžeš být tak hloupý?
Jak můžeš být tak arogantní?
Necítíš ani trochu vděčnosti?
Když ses narodil, neměl jsi nic než ubohé a špinavé tělo,
které by bez užitku shnilo, kdyby nedostalo smysl.
To byl tvůj osud,
dokud jsem tě neproměnil ve skvostnou bytost.
Musíš vidět, že to bylo pro tvé dobro.
Ani jedenkrát
jsem neusnul beze strachu,
ani jednou jsem se nenadechl bez bolesti.
Nikdy jsem se od srdce nezasmál ani nerozplakal, ale jsem tady,
živý.
Udělals z nás živé mrtvé.
Ano, to vím.
Jak bych to mohl nevědět,
když jste všichni moji.
Jen měj trpělivost.
Brzy namaluji nové talismany a pak…
Zkus to teď.
Ne!
Vážně věříš, že tohle skončí…
když vydechnu naposledy?
Do tvého těla
jsem vepsal svého ducha a duši.
Budu s tebou žít dál
až do konce dnů.
Tohle není konec.
Dokud budou existovat mé obrazy ctnosti a nekonečnosti,
jednou se objeví božstvo předurčené, aby tento velký úkol převzalo.
A já budu dál žít v tobě,
a moje skvělé dílo
dál ponese svůj odkaz!
Ne, to ne…
Zachránila jsi mě.
Plánoval jsem, že po tom všem skoncuji i svůj život.
Věděl jsem, že musím tu špínu servat,
abych se osvobodil.
Musel jsem zemřít,
abych se stal znovu člověkem.
Ale teď už je to jedno.
Už na tom nezáleží.
Tys ze mě udělala člověka.
Udělala jsi ze mě muže.
Tahle noc mi připadá
nezvykle dlouhá.
Kdy asi přijde ráno?
Pokud jsi unavený,
můžeš si odpočinout.
Můžeš si chvíli zdřímnout.
Co když budu spát dlouho?
Nechci tě nechat znovu čekat.
To nevadí.
Můžeš se projít ve svých snech,
a i když se zatouláš příliš daleko,
můžeš se vrátit.
Hlavně se vrať.
Už…
tě nevidím.
I když mě nevidíš,
jsem tady.
Vidím teď jenom temnotu…
Jako bys ty byla jediná na světě.
Cítím tvou přítomnost ještě silněji než dřív.
Když něco nevidíš,
neznamená to, že to zmizelo.
Je to, jako když za deštivého dne nevidíš hvězdy.
Neznamená to, že na obloze nejsou.
Řeknu si, že prostě musím přečkat dlouhé období dešťů.
A až přijde čas,
vrátíš se ke mně
jako jasné hvězdy
za bezmračné noci.
Vrátím se.
Kam…
Kam půjdeme?
Vrátím se na své místo
a ty zase na své.
Kde to je?
Moje místo je vedle tebe
a tvoje místo je vedle mě.
Stejně jako teď.
To jsem rád.
Oba jsme tam, kde máme být.
Musíme jenom…
takhle zůstat.
Takhle?
Co budeme dělat dál?
Je tolik možností, protože jsme toho spolu stihli tak málo.
Čím začneme?
Co si vyjet na lodi? Je teď teplo a slunečno.
Můžeme si užít východ měsíce
a projít se podél dlouhé kamenné zdi.
Taky chci na houpačku.
Pořádně mě rozhoupej, ať se dostanu vysoko.
A…
Prý je sezóna listů čchünamul,
tak si do nich zabalíme rýži.
A po jídle
si lehneme na dřevěnou verandu
a budeme si jen tak povídat
a pak…
O DVA ROKY POZDĚJI, JARO
Paní šamanko.
Kde je můj syn?
Kam asi šel tentokrát?
Tak dlouho mu trvá, než se vrátí.
Neměj obavy.
Je na cestě domů.
Asi ano.
Zajímalo by mě…
Kdy asi přijde?
Brzy.
Brzy už dorazí.
Udělej to takhle. Hezky zlehka, jo?
Jsem tady!
- Vyber mě! - Vyber si mě!
Chci mít babu!
Raz, dva, tři, čtyři…
Vítej doma.
Když tvoje rána zarudne,
podívej se sem.
Pamatuj, že jsem vždycky
nablízku.
Čei.
Vítej.
NA PAMÁTKU PAK ČI-A
Překlad titulků: Veronika Kubíčková