A fost în ziua cu ritualul ancestral ținut de copii pentru răposata mamă a coniței.
Îmi pui fiul să bată mătănii?
Îl pui să se închine unui spirit bicisnic?
Mamă!
Sim Jae-yi va muri în trei zile.
SIM JAE-YI
Conașule!
Vai de mine!
Madam Gwigokja, poftește înăuntru!
Vino, conașule!
De groază să nu dau de bucluc, îmi pierdusem mințile.
Nu mai gândeam limpede.
Când mi-am venit în fire,
am dat fuga după ajutor.
Însă, când m-am întors cu slugile, parcă fusese o nălucire.
Conașul dispăruse fără urmă.
Nu se mai zărea nici strop de sânge.
Scapă de el!
Nu.
Ăla nu e băiatul meu.
Ești josnic.
Chiar credeai că astfel te descotorosești de fiul meu?
Chiar credeai că în felul acesta pui mâna pe breaslă?
Te rog să îi faci înmormântare.
Fratelui meu, fiului dumitale și al tatei.
Să îl conducem pe ultimul drum.
A stat singur în puț atâta timp.
Închipuie-ți cât de părăsit, deznădăjduit și înfricoșat s-a simțit.
Să îl îngropăm, spui?
Ce neghiobie!
Ai adus gunoiul ăsta aici…
Mai bine mor decât să-l îngrop.
Atunci mori.
Mori! Știi că meriți.
Unde e băiatul meu cel adevărat? Mi-ai promis că mi-l aduci!
Unde e Hongrang al meu?
Nu-i spune așa!
Hongrang e chiar aici!
Tăgăduiești? Nici acum nu-l recunoști?
A cui crezi că e vina?
Ai atârnat un talisman ca să-mi atragi moartea.
Sminteala ta criminală ți-a omorât copilul.
Tu mi-ai omorât fratele.
Tu.
Nu!
Ăsta nu e copilul meu. Nu!
Nu poate să fie copilul meu! Nu se poate! Nu e copilul meu!
Nu!
Nu este el!
AICI ZACE HONGRANG
Iartă-mă că ți-am împrumutat numele.
Ca să mă răscumpăr…
îți voi ocroti sora pe care ai iubit-o până la ultima suflare.
O voi ocroti până la capăt.
Nu știu…
ce ar trebui să spun
sau cum…
să îl petrec dincolo.
Un simplu „la revedere” e de ajuns.
Într-un fel, când spui „la revedere” este ca și cum ai spune „bun găsit”.
Spunând „la revedere”, anticipezi clipa reîntâlnirii.
Dai glas speranței regăsirii.
Astfel,
luându-ți la revedere acum, îți dai din nou întâlnire.
La revedere…
Hongrang.
DRAGĂ HONGRANG
Voi recrea grabnic talismanele, chiar de ar fi să cad lat de oboseală.
Dar pe Hongrang…
Omorâți-i pe spadasinii care mi-au stricat ritualul
și aduceți-mi-l înapoi pe Hongrang!
Ascult și mă supun, Înălțimea Voastră.
Nu vom scoate nimic de la el.
- Găsește-le singur ascunzătoarea. - Bine.
Odată cu spadasinii Geomgyedan, îl vom omorî și pe Secerător.
Dar principele îl vrea înapoi…
Bine.
Cred că a fost dureros și înspăimântător.
A fost cumplit.
Mi-a fost rușine.
Nu are de ce.
Cine ți-a făcut asta ar trebui să se rușineze.
Totuși eu sunt cel…
care a rămas cu cicatrici.
La fel cum durerea ta dăinuie aici…
și aici.
Sper ca odată și-odată, durerea ta și cicatricile mele…
să se șteargă în uitare.
Nu trebuie să se șteargă în uitare.
Trebuie să fie văzute, recunoscute și îmbrățișare, cum voi face eu cu tine.
La culcare!
Fără doar și poate, principele va arunca vina pe mine.
Trebuie să-l găsim pe Secerător înainte și să îl folosim drept pavăză.
Bine.
Ce faci?
Ți-a căzut asta.
Da.
- Mă duc până în sat. - Foarte bine.
- Eu adun lemne de foc. - Bine.
Unde vă este ascunzătoarea?
Dacă îmi spui, pleci de aici nevătămat și bine plătit.
Dacă refuzi, vei muri pe loc.
Nu am venit să te iau, ci să îți zic de ce trebuie să te întorci.
Nu-ți răci gura.
Secerătorul nu va sta cu tine.
Vei rămâne repede singură.
Nici vorbă!
Este pe moarte.
Precis i-ai văzut bășicile de pe corp.
Ceilalți desenați pe spate ori trag să moară, ori au murit deja.
Ca să o facă precum hârtia, starostele le-a albit pielea cu alaun și arsenic.
Otrăvurile acelea se fac simțite.
Vor apărea și alte simptome.
Nu va mai putea trage aer în plămâni.
Va înțepeni și va avea spasme.
E posibil să își piardă și vederea.
Ba nu are nimic.
Poate deocamdată, dar se va întâmpla curând.
- Nu mai îndruga prostii! - Precis știa.
Să te țină lângă el e dovadă de lașitate și egoism.
- Taci! - Degeaba speri.
Sunt sigură că tu îi dorești moartea, dar, din păcate, nu te cred.
Ți-am dat răgaz să te obișnuiești și șansa să pleci de lângă el.
Chiar dacă e așa, nu ai ce nădăjdui.
Orice ar fi, nu îl voi părăsi niciodată.
Prea bine.
Dacă tu nu te poți desprinde,
voi tăia eu legătura.
Am umblat în van pe la toți vracii, apotecarii și erboriștii.
Dumneata ești ultima mea speranță. Chiar nu există niciun leac?
Dacă pielea și ochii sunt vătămate, boala face deja ravagii în corp.
Nu ne rămâne decât să așteptăm. Trupul va birui sau va fi răpus.
Jae-yi?
De ce tace Hongrang?
I-am zis să-mi dea actul de donație și să plece.
- Cum? - Și-a făcut treaba, nu e așa?
- Kkot-nim! Apărați-ne! - Doamnă!
Kkot-nim!
Sim Yeol-guk!
Cum îndrăznești?
Tu erai!
Cum de trăiești?
În pântecul care îți purta pruncul
s-a împlântat cu totul
sabia pe care mi-ai menit-o.
Unde e Secerătorul?
Îndrăznești?
Frate!
Doamnă!
Frate!
Stăpână!
Fratele meu…
Trebuie să mergem.
Ce te aduce aici?
Secerătorul…
Vrei să pui primul mâna pe el și astfel să îl înfrunți pe principe.
Tu cum ai știut să vii aici?
Înțeleg.
Răspunsul e limpede.
Am încălzit un șarpe la sân.
Ce risipă de informații scump plătite!
Secerătorul nu e aici.
Spadasinii au fost atacați, iar In-hoe a fost prins?
Trebuie să plec.
Ce poți face în starea ta?
Ești suferind, nu?
Știai?
De ce nu ai spus?
De teamă să nu îți pricinuiesc durere și să nu îți adâncesc vinovăția și chinul.
De aceea trebuie să plec acum, cât sunt încă în putere și de folos.
Dacă nu rup lanțul acum, vei fi hăituită toată viața.
Plec, ca să te protejez.
Te rog, lasă-mă să te ocrotesc.
Mă voi întoarce la tine, Jae-yi.
Făgăduiesc.
Bine.
Mergi.
Dar ține minte că, după ce te întorci, vom fi doar noi doi.
Păcat că nu ne-am iubit mai devreme.
Da.
Toate acele zile aparent fără rost ar fi fost acum amintiri dragi.
După ce te întorci…
de atunci încolo,
vei sta cu mine
pentru totdeauna?
Da.
Voi sta cu tine…
orice ar fi.
De-a pururi.
De-a pururi
și pe veci.
Iar mama a spus că vei obține actul cu aceste cuvinte:
„Mângâie ușor umerii lui Mong-jun.”
Bărbatul acesta… Îl recunoști?
Mong-jun e numele din copilărie
al tatălui meu, bunicul tău și starostele dinainte.
A fost aici băiatul meu. A luat actul de donație.
Se va întoarce curând să repună lucrurile în ordine.
Vino! Să ne pregătim să îl primim!
Fiul mamei!
Nu sunt fiul tău.
- Fiule… - Nu îți sunt fiu. Nu îmi ești mamă.
Scumpul mamei!
Oare ce…
Femeia pe care tu și Sim ați înjunghiat-o de două ori, cea numită Kkot-nim,
ea e mama mea.
Pe ea cine o apără dacă mori?
S-o aperi!
Iar tu sper să trăiești.
Sper să trăiești, ca să simți din plin
cum e să fii părăsit și să pierzi pe cineva drag.
Ce ai spus?
Vin cu jalbă împotriva tatei, starostele Sim.
Ani întregi a săvârșit fărădelegi. Aici sunt dovezile.
Condicile acestea vădesc obiceiurile corupte ale breslei.
Sim Jae-yi.
Îndrăznești…
să mă denunți?
Dați-mi drumul!
Șefu'!
De ce faci asta?
Să-i spui așa:
dacă vrea să-i găsească, să-l trimită la mine pe Secerător.
- De ce ne luați? - Dați-mi drumul!
Șefu'!
Lăsați-mă!
- Lua-te-ar naiba! - Lăsați-mă!
- Dați-mi drumul! - Lăsați-mă!
Lăsați-mă!
Rămâneți acolo!
Înălțimea Voastră, după cum ați poruncit,
am adus nadă pentru desenul cu yin și yang.
Să te consider viclean sau doar neghiob?
Fiecare lucru are o valoare și o însemnătate a sa.
De ce ai adus niște ciurucuri?
Există ceva cu mult mai prețios.
- Înălțimea Voastră! - Acela este un drac împielițat.
I-a luat mințile desenului cu yin și yang, făcându-l să își uite rostul.
Nu vom mai lăsa loc pentru regrete deșarte și nechibzuințe.
Înfige un țăruș în inima și în capul ei.
Jae-yi!
- Jae-yi! - Jae-yi!
Dați-mi drumul!
Jae-yi, nu!
Conița Jae-yi e în pericol.
Nu te lași.
Kkot-nim,
abia când te-am pierdut mi-am dat seama că fusese urzeala lui Min Yeon-ui.
M-am făcut luntre și punte să te salvez și să te apăr.
Poate m-am smintit încercând să răscumpăr răul pe care ți l-am făcut.
Da, sunt nebun.
Poate de asta nu te-am recunoscut. Omoară-mă, dacă vrei.
Dar înainte lasă-mă să mă răzbun.
Știi, nu e așa?
De la bun început, în inima mea ai existat doar tu.
Începeți!
De ce te miri?
Chiar crezi că aș fi în stare să te omor?
Frate!
Jae-yi!
Nu!
E bine.
În sfârșit, mă pot odihni.
Mi-a fost cu adevărat frică
că nu mă vei ierta niciodată.
Frate!
Da.
Îmi tresălta inima de bucurie când mă strigai așa.
Îmi era mai mult decât de ajuns.
Iartă-mă
că am năzuit la mai mult.
Nu, frate, te rog!
Rănile nu sunt mortale.
A sosit Secerătorul. Mergeți la adăpost!
Frate!
- Du-te! - Frate!
Veniți cu noi! Haideți iute!
Haideți!
Sunt copii aici.
Unu, doi, trei, și!
Haideți, copii!
In-hoe!
Iartă-mă că am întârziat.
Stăpâne!
- Bu-yeong? - Da.
Să zăbovim puțin.
Da.
Micuța…
Părea îngrijorată, nu?
I-am spus că rănile sunt ușoare, să nu îți facă griji.
Ai făcut bine.
Ca întotdeauna,
numai tu mă înțelegi cu adevărat.
Crezi că ai putea
să o slujești ca pe mine?
Bucuros.
Mulțumesc.
E timpul să plec.
Unde vă duceți?
Undeva
departe.
În acea zi.
Acolo voi rămâne
pe vecie.
Conașule!
Jae-yi!
Ia copiii și du-te!
Vin și eu numaidecât. Bine?
Trebuie să ne mișcăm. Du-te!
Haideți, fuga!
Repede, mai avem puțin!
Intrați iute!
Nu încă!
Te-ai întors.
Copilul meu, ce te mânie într-atât?
Oricare ar fi pricina, uită de ea!
Căci tânguielile tale se nasc din ignoranță și necunoaștere.
De ce ne-ai făcut acele lucruri cumplite, mie și celorlalți copii?
Râvna mea întru măreție nu izvorăște din egoism sau lăcomie.
Zelul meu arzător e în folosul omenirii.
Trebuie să devin un zeu.
Doar atunci
țara asta și întreg globul vor cunoaște împăcarea.
Deci ești nătâng.
Un smintit grotesc și atâta tot.
Un nimic stăpânit de febra deșartă de a deveni cineva.
Micimea și delirul tău au supus acei copii…
Cum cutezi să îmi vorbești așa?
Taci, dementule!
Cum poți să fii atât de prost și arogant?
Nu ai pic de recunoștință?
Ai venit pe lume ca un lucru bicisnic și mizer.
Lăsat în voia ta, ai fi putrezit și te-ai fi împuțit.
Asta îți era soarta,
până te-am transformat eu într-o făptură glorioasă.
Dă-ți seama că ți-am făcut un bine.
Nici măcar o dată nu am adormit fără frică.
Nu am tras aer în piept fără să mă doară.
Nu am râs și nu am plâns din toată inima, și totuși încă sunt aici.
Viu.
Ne-ai omorât de vii.
Știu asta, firește.
Cum să nu știu,
când sunteți toți ai mei?
Ai puțină răbdare.
Voi desena iute noi talismane, iar atunci…
Ia și desenează!
Nu!
Crezi oare că se va sfârși…
cu ultima mea suflare?
Mi-am gravat spiritul și sufletul pe corpul tău.
Voi trăi prin tine până la sfârșitul zilelor.
Ba mai mult!
Cât vor dăinui virtutea și infinitul din lucrările mele,
va reapărea cândva un zeu menit să preia marea cauză.
Voi continua să trăiesc prin tine,
iar marea mea operă se va propaga.
Nu, nu te las…
M-ai salvat.
Când se termina tot, aveam de gând să îmi curm viața.
Trebuia să ard sau să jupoi murdăria asta de pe mine, ca să fiu în sfârșit liber.
Trebuia să mor,
ca să redevin om.
Dar nu mai trebuie.
Acum nu mai contează.
Tu m-ai făcut om.
M-ai făcut bărbat.
Noaptea asta pare neobișnuit de lungă.
Oare când se vor ivi zorile?
Dacă ești istovit,
odihnește-te puțin.
Trage un pui de somn.
Și dacă dorm prea mult?
Nu vreau să mai aștepți după mine.
Nu-i nimic.
Te poți plimba prin vise.
Și, chiar dacă te răzlețești,
vii înapoi.
Trebuie să vii înapoi.
Nu…
Nu te mai văd.
Chiar dacă nu mă vezi, sunt aici.
În bezna care mă înconjoară…
mai exiști doar tu.
Îți simt și mai puternic prezența.
Dacă nu vezi un lucru,
nu înseamnă că a dispărut.
Stelele nu se văd când plouă.
Dar asta nu înseamnă că au dispărut.
Acum îndurăm un șir de ploi.
Când va sosi timpul,
precum stelele strălucitoare într-o noapte senină,
vii înapoi.
Vin.
Unde…
Unde mergem acum?
Eu merg la locul meu și tu, la al tău.
Unde anume?
Locul meu e lângă tine, iar locul tău e lângă mine.
Așa cum stăm acum.
Mă bucur.
Suntem amândoi unde trebuie să fim.
Trebuie doar…
să stăm așa.
Așa?
Ce facem în continuare?
Sunt atâtea de făcut! Am făcut prea puține împreună.
Ce să facem mai întâi?
Ne plimbăm cu barca? E vreme frumoasă.
Putem admira răsăritul lunii.
Ne putem plimba pe lângă un zid de piatră.
Și vreau să mă dau în leagăn. Tu o să-mi faci vânt până sus, da?
Și…
Au dat frunzele de aster.
Hai să le facem cu orez!
După ce mâncăm, ne întindem la taifas pe veranda de lemn.
Apoi…
DOI ANI MAI TÂRZIU, PRIMĂVARA
Madam Gwigokja?
Unde îmi e băiatul? Unde s-o mai fi dus?
Nu mai vine odată acasă.
Stai liniștită, e pe drum.
Pasămite.
Oare…
Oare când sosește?
În curând.
Sosește curând.
Uite așa se face! Cu grijă, da?
Sunt aici!
- Eu, eu! - Eu vreau!
Eu!
Bun-venit!
Dacă rana îți sângerează, uită-te la floare!
Adu-ți aminte că te țin mereu în brațe.
Jae-yi.
La revedere!
ÎN AMINTIREA LUI PARK ZI-A
Subtitrarea: Steliana Palade