Це був день, коли юні господарі
проводили обряд для покійної пані Ха, матері юної пані.
Як ти смієш змушувати мого сина кланятися!
Ще й уклонятися такому нікчемному духу?
Мамо.
Хай Дже Ї з роду Сім помре за три дні.
СІМ ДЖЕ Ї
Юний господарю!
О небеса!
Пані Плакальнице.
Прошу, проходьте.
Ну ж бо, юний господарю.
Я так злякалася, що потраплю в халепу, що я…
Я була не при собі.
Я була сама не при собі.
Тоді я нарешті взяла себе в руки
й пішла по допомогу…
Але коли я повернувся з іншими, усе було наче уві сні.
Юний господар безслідно зник,
не залишивши по собі нічого, навіть жодної краплини крові!
Позбудься його.
Ні.
Це не мій син.
Який ти жалюгідний.
Ти справді думав,
що так ти зможеш позбутися мого сина?
Ти справді вірив,
що таким чином
ти знову забереш собі владу над усім?
Улаштуйте йому поховання.
Це мій брат,
твій і батьків син.
Час проводити Хон Рана в останню путь.
Він завжди був поряд, а ми не знали.
Уявіть лише його самотність, безпорадність і переляк.
Ти кажеш, що треба поховати мого сина?
Що за дурниці.
Як ти смієш тягти сюди цей бруд і…
Поховання — тільки через мій труп.
Тоді помріть.
Помріть.
Ви знаєте, що заслуговуєте на це.
Де мій син? Справжній, якого ти обіцяла повернути мені.
Де мій Хон Ран?
Не називайте його так!
Хон Ран тут. Він тут!
Ви це заперечуєте?
Ви його не впізнаєте?
А хто, по-вашому, винен у цьому?
Усе через ляльку, яку ви зробили, аби я вмерла.
Ваш божевільний намір убити —
ось що вбило вашого сина.
Це ви
вбили мого брата.
Ви це зробили.
Ні!
Це не мій син.
Ні!
Це не може бути мій син!
Не може! Це не мій син!
Ні!
Це не він!
МОГИЛА ХОН РАНА
Пробач мені, що назвався твоїм ім'ям.
За це…
я захищатиму твою сестру, яку ти так любив,
що прийняв за неї смерть.
Я захищатиму її до кінця.
Я не знаю,
що мені сказати
чи як
проводити його.
Просто скажи:
«Ще побачимося».
У певному сенсі
ми прощаємося в надії знову привітатися.
Коли прощаєшся,
кажеш: «На все добре, до зустрічі».
Сподіваєшся знову побачитися.
Тож хай
твої слова прощання означають:
«До зустрічі».
Ще побачимось…
Хон Ране.
ЛЮБИЙ ХОН РАНЕ
Я мерщій відтворю всі свої обереги,
навіть якщо малювання мене доконає.
А щодо
Хон Рана…
Убийте всіх тих мечників у чорному, що зіпсували мій ритуал,
і приведіть мені Хон Рана.
Ваше бажання — мій наказ, Ваша Високосте.
Нічого ми від нього не дізнаємось.
Знайди схованку мечників сам.
Слухаюся.
Ми не лише знищимо мечників,
а й уб'ємо Женця душ.
Але принц наказав повернути його…
Слухаюся.
Мабуть, було боляче
й дуже лячно.
Я це ненавидів
і мені було соромно.
Тобі нічого стидатися.
Хто зробив це з тобою,
тим має бути соромно.
Але ж це на мені…
лишилися ці шрамами.
Це як твій біль,
що завжди живе тут
і тут теж.
Сподіваюся, колись
твій і мій біль
зникне й забудеться.
Він не мусить
зникати й забуватися.
Його просто треба побачити, визнати
й прийняти, як я приймаю тебе.
Нам слід спати.
Я певен, що великий принц
спробує звинуватити мене в усіх його злочинах.
Отже, спершу треба знайти Женця душ,
наявність якого убезпечить нас від принца.
Слухаюся.
Що ти робиш?
Ти це впустив.
А, так.
Я піду в сусіднє село.
Так, добре.
-А я тим часом зберу дров. -Гаразд.
Скажи, де ваша схованка.
Якщо зробиш це,
відпущу тебе цілим і з винагородою.
А якщо відмовишся,
я вб'ю тебе на місці.
Я не стану тебе забирати.
Хочу лише сказати, чому ти маєш повернутися.
Марна праця.
Жнець душ
не залишиться з тобою.
Дуже скоро ти залишишся сама.
Цього не буде.
Цей чоловік
помирає.
Певен, ти бачила червоні виразки на ньому.
Інші, у кого такі самі малюнки,
або помирають, або вже мертві.
Купець Сім відбілював шкіру дітей галунами й миш'яком, щоб вона була як папір.
Накопичення отруйних речовин викликає такі симптоми.
У нього будуть і інші симптоми,
як-от ядуха через пошкодження легень,
скутість тіла, судоми
чи навіть втрата зору через пошкодження рогівки.
Ні, він здоровий.
Може, зараз і здоровий,
але це ненадовго.
Не кажи дурні.
Він завжди це знав.
Тобто він тримає тебе поруч як боягуз і егоїст…
-Годі. -Ти плекаєш надії.
Ти б дуже цього хотів,
але ні, я тобі не вірю.
Я лише хотів дати тобі час прийняти правду
й змогу відступитися.
Навіть якщо ти кажеш правду, тобі нема чого чекати.
Що б не сталося,
я ніколи його не покину.
Гаразд.
Якщо не можеш розірвати зв'язок,
я зроблю це за тебе.
Я відвідала всіх інших лікарів, рецептарів, травників, але ніхто…
Ви єдина моя надія.
Має бути спосіб.
Якщо вже видно пошкодженні шкіри й очей,
внутрішні органи давно знищено.
Тут не допоможеш.
Треба зачекати й побачити, здужає тіло чи помре.
Дже Ї?
Чому досі невідомо, де Хон Ран?
Я сказала йому передати мені дарчу й піти.
-Що? -Він виконав, що мусив.
Хіба ж він не все зробив?
-Ккот Нім! -Пані!
Захистіть нас!
Ккот Нім!
Сім Йоль Ґу!
Як ти смієш!
То це була ти.
Чому ти досі жива?
Твоя дитина в моїй утробі
взяла на себе удар
того меча, який ти призначав мені.
Скажи мені.
Де Жнець душ?
Як ти смієш!
Брате…
Там Верховода!
Брате.
Верховодо!
Брате…
Ви мусите тікати.
Що привело вас сюди?
Жнець душ.
Гадаю, ви плануєте кинути виклик принцу, упіймавши його першим.
Дозволь спитати.
Звідки ти знав, де шукати?
Ясно.
Гадаю, відповідь очевидна.
Під моїм крилом був підступний злодій.
Змарнував цінні відомості, за які я дорого заплатив.
Женця душ тут немає.
Мечників розбили, а Інь Хве в полоні?
Я мушу йти.
Що ти можеш у такому стані?
Ти нездоровий, чи не так?
То ти знала?
Чому не сказала?
Щоб не завдати тобі болю,
не поглибити почуття провини й не викликати страждань.
Тому я мушу йти зараз,
поки мені не стало гірше, поки я ще щось можу.
Якщо я не розіб'ю їх,
ти теж усе життя тікатимеш і блукатимеш, як я.
Я мушу тебе захистити.
Дозволь мені
захистити тебе.
Я повернуся, Дже Ї.
Обіцяю.
Гаразд.
Тоді йди.
Але знай,
що коли повернешся,
ми назавжди будемо вдвох.
Якби ж ми закохалися раніше.
Якби ж.
Але потім усі ці безглузді дні
перетворяться на сердечні спогади.
Коли повернешся…
ти мусиш
залишитися зі мною
назавжди, гаразд?
Так.
Що б не сталося…
я назавжди з тобою.
Назавжди.
Навіки
вічні.
Мати сказала, що дарчу допоможуть отримати такі слова.
«Злегка торкнися
плечей Мон Джуна».
Цей чоловік…
Може, ти його впізнаєш?
Мон Джун — так у дитинстві
звали мого батька, твого діда — попереднього старшого купця.
Мій син був тут.
Він забрав дарчу.
Він скоро повернеться
й наведе лад.
Ходімо. Треба підготуватися до його зустрічі.
Сину мій!
І я тобі не син.
-Сину. -Я сказав ні.
Ти не моя мати.
Мій любий сину.
Що ти хочеш цим…
Ти й купець Сім понівечили її двічі.
Її ім'я Ккот Нім.
Ось хто моя мати.
Хто захистить її, якщо ти помреш?
Захищай її як слід.
А ти… Сподіваюся, ти житимеш.
Виживеш
і повною мірою відчуєш,
як це — почуватися покинутою
і втратити дорогу людину.
Що ти сказала?
Я хочу подати відомості про мого батька, купця Сіма.
Тут є все про роки його злочинної діяльності, включно з доказами.
Облікові книги гільдії сім'ї Мін свідчать про його хабарництво.
Сім Дже Ї.
Ти насмілилася…
донести на мене?
-Відпустіть! -Не чіпайте!
Пане Дрантя!
-Не пручайся! -Навіщо ви це робите?
Скажи Дже Ї.
Якщо вона хоче їх знайти, хай Жнець душ прийде до мене.
-Навіщо так? -Відпустіть мене!
Пане Дрантя!
-Відпусти! -Пустіть!
-Прокляття! -Відпустіть мене!
-Не чіпайте мене! -Відпустіть мене! Відпустіть!
Пустіть мене!
Стійте.
Ваша Високосте.
За вашим наказом
я здобув те, що заманить картину їнь-ян.
Мені слід
вважати тебе простаком
чи просто дурнем?
Усе має власну цінність і різну значимість.
То навіщо ти привів мені цих нікчемних істот…
коли, вочевидь, є дещо набагато більшої цінності?
Ваша Високосте!
Це оманливий демон, що видає себе за людину.
Та істота, що спокусила мою картину їнь-ян,
а той забув про своє призначення.
Ані беззмістовна жалість, ані помилкова воля не керуватиме нами.
А тепер встроми кілок
у серце й голову демона.
Дже Ї!
-Дже Ї! -Дже Ї!
Пустіть мене!
-Дже Ї, ні! -Дже Ї!
Пані Дже Ї в небезпеці.
Яка ж ти настирна.
Ккот Нім.
Я зрозумів, лише втративши тебе,
що все це були
злі підступи Мін Йон Ий.
Я намагався врятувати тебе, як лише міг.
Можливо, я розплачуюся
за те, що скривдив тебе.
Так, напевно.
Мабуть, тому я не впізнав тебе.
Можеш мене вбити,
але дозволь мені помститися, перш ніж помстишся ти.
Ти теж це знаєш, так?
Від самого початку
моє серце належало лише тобі.
Починайте.
Чому ти така здивована?
Ти справді думала, що я
зможу тебе вбити?
Брате!
Брате.
Дже Ї!
Ні, ти не можеш…
Так мені легше.
Нарешті все припиниться.
Якщо чесно,
я боявся,
що ти мені ніколи не пробачиш.
Брате.
Так.
Просто чути, як ти називаєш мене братом,
завжди було моєю відрадою.
Цього було
більш ніж достатньо.
Пробач мені
мої бажання й мрії про щось більше.
Ні, брате, прошу.
Його рани не смертельні.
Жнець душ тут, сховайтеся десь.
Брате.
-Іди. -Брате.
Ходіть із нами.
Треба негайно піти.
Ходімо.
Я бачу дітей.
Один, два, три, тягнемо.
-Діти, ходімо. -Ходімо.
Інь Хве.
Пробач,
що я спізнився.
Розпоряднику.
Пу Йоне.
Слухаю.
Не поспішаймо.
Гаразд.
Це дитя…
Вона так переживала.
Я сказав їй, що рани не смертельні, щоб не хвилювалася.
Молодець.
Як завжди,
ти єдиний,
хто справді мене розуміє.
Думаєш, ти міг би
служити їй, як служив мені?
Радо погоджуся.
Дякую.
Мені час піти.
Куди ви йдете, пане?
Кудись
далеко-далеко.
Назад, у дні минулого.
Ось де я хочу
залишитися
навіки вічні.
Юний господарю.
Пане мій.
Дже Ї.
Дже Ї!
Виведи звідси дітей.
Я теж скоро вийду, добре?
Час іти.
Іди.
Бігом!
Швидше, ми майже на місці.
Так, заходьте, мерщій!
Ні, не зараз.
Ти повернувся до мене.
Дитя моє,
що тебе так розлютило?
Що б це не було, забудь.
Бо твій гнів палає
лише через твоє невігластво й нерозуміння.
Навіщо ти
чинив такі страхи
зі мною і іншими дітьми?
Я шукаю величі
не заради своїх егоїстичних бажань, не через жадібність.
Але через моє палке завзяття
благом для всіх людей.
Я повинен стати богом.
Лише тоді ця країна
і весь світ досягне спокою.
То ти просто йолоп.
Ти просто сміховинний безумець.
Порожнє місце із примарною ілюзією надії стати кимось.
Через твою неповноцінність і божевілля страждали діти…
Як ти смієш так розмовляти!
Мовчи, навіжений нелюде!
Чому ти такий дурний?
Чому ти такий зарозумілий?
У тебе немає почуття вдячності?
Ти народився нічим, лише ницим і брудним тілом,
доля якого — гнити й смердіти, якщо не дати йому мети.
Така була твоя доля,
доки я не перетворив тебе на дещо славетне.
Ти маєш розуміти, що це для твого ж блага.
Я жодного разу
не міг заснути без страху,
не міг зробити подиху
без болю.
Жодного разу я не сміявся
і не плакав досхочу, але ось я тут,
живий.
Ти зробив нас живими мерцями.
Звісно, я це знаю.
Як я можу не знати,
коли всі ви мої власні?
Наберися трохи терпіння.
Я мерщій намалюю нові обереги, і тоді…
А так намалюєш?
Ні!
Ти справді думаєш, що це закінчиться…
з моїм останнім подихом?
Я вигравіював
мій дух, мою душу на твоєму тілі.
Я буду жити з тобою
до кінця днів.
І це ще не все.
Доки існують мої картини чеснот і нескінченності,
повинне знову з'явитися божество, яке продовжить цю велику справу.
Я продовжу існувати у вас,
і мої величні твори
продовжать мою спадщину!
Ні, не можна…
Ти мене врятувала.
Коли все закінчиться,
я хотів убити й себе.
Бо цей бруд на мені треба знищити,
аби нарешті звільнитися.
Ніщо, крім смерті, не могло повернути мені людських рис.
Але тепер це не так.
Тепер це не має значення.
Бо ти зробила мене людиною.
Ти зробила мене чоловіком.
Ця ніч
здається незвично довгою.
Цікаво, коли вже настане ранок.
Якщо ти втомився,
можеш відпочити.
Можеш трохи поспати.
А якщо я довго спатиму?
Не хочу змушувати тебе знову чекати.
Усе гаразд.
Ти можеш поблукати у своїх снах,
а якщо навіть підеш десь дуже далеко,
просто повернися.
Лише повернися.
Я більше…
не бачу тебе.
Навіть якщо не бачиш,
я тут.
Тепер, коли я бачу лише темряву…
ти єдина, хто існує.
Я відчуваю тебе
лише сильніше.
Коли ти чогось не бачиш,
це не означає, що воно зникло.
Так само,
як не видно зірок у дощовий день.
Та це не означає, що їх немає.
Я казатиму собі, що це просто тривалий сезон дощів.
Але коли прийде час,
ти мусиш, як яскраві зорі
безхмарної ночі,
повернутися до мене.
Повернуся.
І куди…
Куди ми попрямуємо?
Я повернуся до себе,
а ти — до себе.
Де це?
Моє місце поруч із тобою,
а твоє — поруч зі мною.
Як зараз.
Я щасливий.
Ми обоє там, де маємо бути.
Нам лише треба…
залишатися тут.
Ось так?
А що ми робитимемо потім?
У нас іще багато справ, бо ми так мало зробили разом.
Із чого почнемо?
Може, покатаємося на човні? Бо вже гарна погода.
Подивимося разом на схід місяця
й прогуляємося вздовж довгої кам'яної стіни.
Я покатаюся на гойдалці.
А ти мене розгойдуватимеш усе вище, добре?
І…
І зараз сезон молодого листя айстр, тож ми зробимо з ними рис.
А коли поїмо,
можемо лягти на дерев'яний ґанок
і балакати про будь-що,
а потім…
ДВА РОКИ ПО ТОМУ, ВЕСНА
Пані верховна шаманко.
Де зараз мій син?
Цікаво, куди він пішов цього разу.
Він так довго не повертався.
Не хвилюйся.
Він іде сюди.
Мабуть, так.
Цікаво…
Цікаво, коли він прийде.
Скоро.
Він скоро прийде.
Ось так, поглянь. Тільки обережно, гаразд?
Я тут!
-Оберіть мене! -Ні, оберіть мене!
Я водитиму!
Один, два, три, чотири…
Ласкаво прошу.
Коли твоя рана запалиться,
поглянь на це.
І згадай, що я завжди
обіймаю тебе.
Дже Ї.
Побачимося?
ПРИСВЯЧЕНО ПАМ'ЯТІ ПАК ЦІ А
Переклад субтитрів: Ольга Цяцька