-Vil du redde Mor? -Det er rigtigt.
Nej, vi har en plan.
Planen er at redde dig og derefter dræbe Mor.
-Jeg ændrer planen. -Den kan ikke ændres to gange.
-Forklarer I lige, hvad der sker? -Det er en lang historie.
-Giv mig den korte version. -Fanden er løs i The Boroughs.
Kort fortalt brød en mand ved navn Edward ind i mit hus og sagde,
der var en ugle i væggene.
-Hvad er der galt? -Alt. Hvor er du?
-The Boroughs' bagveje. Hvad er der? -Der er så meget.
Jeg gjorde noget lidt overilet, og nu falder der brænde ned.
-Hvad mener du? -Jeg har måske bortført Mor.
Hvad har du?
Jeg prøver at redde verden, så drop lige din tone.
…hos ham i går…
Okay, tag til forsamlingshuset.
-Der er lukket, men vi møder dig der. -Fint. Eller hvem er "vi"?
Det er blevet til et gruppeprojekt.
-Over and out. -Okay, jeg er sikker… For fanden.
-Og så stjal Art vaskeriets vogn. -Jepsen, du!
Nå, men jeg har både godt og dårligt nyt.
Wally har Mor.
Har han?
Ja, og jeg bad ham møde os ved forsamlingshuset.
Art.
Ny plan. Hold fast!
Mor var her, da jeg gik min runde. Wally er ikke nået l…
-Hold kæft. -Ja.
Sam Coopers hooligans fik ham ud fra The Manor.
Nu er de stukket af.
Bare rolig. Jeg har sat vores bedste folk på…
Vores bedste folk holder øje med portene.
Ingen forlader The Boroughs.
Og i mellemtiden…
I mellemtiden lader vi, som om alt er normalt.
Jeg holder min tale, og du…
Jeg vil blæse på talen.
Og på Sam Cooper.
Det eneste vigtige er Mor.
Og jeg finder hende.
Stol på mig.
Har vi ikke lidt nok?
Bare rolig, elskede. Vi har tiden på vores side.
Hej, allesammen. Halløj.
Hej.
Du milde.
Her er vel nok mange.
Hej.
Okay.
Niksen biksen.
Lad os holde lav profil.
Ikke den vej.
Tak, fordi I viser jeres støtte på sådan en kold aften.
-Hold arme og ben indenbords… -Undskyld, hvor skal I to hen?
Konen og jeg nyder bare festlighederne.
-Har konen et navn? -Ja, det har hun da.
Det er Petunia.
Har du ikke travlt?
Kom, Prudence. Lad os komme videre.
Jeg skal tale med chefen.
Her kan vi være i sikkerhed, til Wally kommer.
Her er også uhyggeligt.
-Det er bedst at holde lav profil. -Ja.
Der er en kasse med glemte sager under bordet.
Hvis nogen vil passe bedre ind.
Far…
Er du okay?
Far?
Hvad er der?
Hun er her.
Hejsa. Undskyld forsinkelsen.
Nu skal vi møde aftenens midtpunkt.
I kender og elsker ham. Jeg elsker ham også.
Vores direktør, den flotte Blaine Shaw.
Hejsa og mange tak. Tusind tak, det er alt for meget.
Det glæder mig at kunne byde velkommen til The Boroughs' 75-årsjubilæum.
Jubilæer giver os mulighed for at skue tilbage på fortiden
og planlægge fremtiden.
Som Robert Browning sagde: "Det bedste venter os stadig".
Faktisk… Faktisk passer det ikke helt.
Det fulde citat lyder:
"Lad os blive gamle sammen. Det bedste venter os stadig."
Det passer heller ikke.
Den eneste vished i et uvist univers er, at alting får en ende.
Tiden rinder os af hænde.
Den stjæler vores ungdom, vores glæde, vores kærlighed. Den…
Den tærer på os, indtil kun støvet er tilbage.
Men ikke her.
The Boroughs er en skanse.
Den lyser op i mørket.
The Boroughs er et solidt bygget løfte, der lover,
at det bedste ikke venter os.
For det er lige nu.
Det er her.
Sammen.
Hun skal i sikkerhed langt fra The Boroughs.
Hun skal til lægen. Hun ser ikke for frisk ud.
Nej, jeg er læge!
-Hvad med planen? -Vil du dræbe hende?
Ikke længere.
-Hun er et mirakel. -Hun spiser kridt.
Hendes blod er nøglen. Lad mig tage det.
Hendes blod kan helbrede sygdomme.
Her. Tag det.
Ikke mere sygdom og lidelse. Ikke mere død.
Skal alle så bare leve evigt?
-Mirakler er ikke gratis. -Og hvem betaler så prisen?
Gør du?
Det er let at gribe til hypoteser, når det ikke er dine patienter, der dør.
Når det ikke er din mand, der dør af aids.
Når dine celler ikke angriber dig.
Blaine og hans kumpaner fandt ungdommens kilde,
og nu vil jeg udnytte den.
Men kun for det gode. Til behandlinger.
Jeg vil finde ud af, hvordan vi helbreder folk.
Folk, der…
-Vi skal hjælpe hende. -Godt, at nogen endelig forstår det.
-Hvordan får vi hende smuglet væk? -Det er ikke det, hun vil.
-Hvordan ved du det? -Det har hun sagt.
-Taler hun til dig? -I mine tanker.
Hvad vil hun, Sam?
Hun vil have lov til at dø.
Vi skal have hende til Arts hule.
Der blev hun født.
Hendes unger har gjort den klar til det.
Til hendes død.
-Det skal ske der. Det skal ske nu. -Ikke på vilkår.
-Det er noget, hun vælger. -Nej. Jeg lader hende ikke dø.
Jeg forstår dig godt.
Det er overvældende at forstå og at bede om,
men Blaine bruger jo bare The Boroughs som en buffet.
Han tror ikke, nogen tænker på de gamle. Ikke engang de gamle selv.
Vi skal bevise, han tager fejl. Vi må skride ind.
For Mor, for The Boroughs. Ja, for alle.
Så Jack kan hvile i fred.
Og vi kan være heltene, der retter op på alt.
Giv slip på hende.
Nej.
-Wally. -Jeg hverken kan eller vil.
Det er vi nødt til.
-Jeg vil ikke dø. -Det ved jeg godt, min ven.
Det ved jeg godt.
Og hvis jeg troede, det ville redde dig at pine den gamle dame i al evighed,
var jeg helt med på den.
Men det kan det ikke.
Men…
…jeg ville være i live.
Men du ville ikke være… dig.
Lad mig redde dig nu,
mens der stadig er tid.
Okay…
Fint.
-Men jeg kommer til at hjemsøge dig. -Det håber jeg.
-I al evighed. -Okay.
Sam, vi er enige.
-Hvordan kommer vi derhen? -Udgangene er spærret.
Jeg har en idé.
En, to, tre.
Er der en tunnel under madlavningslokalet?
De fører hele vejen til hulen.
-Der er langt ned. -Plat eller krone?
Skal vi vide noget, før vi bevæger os derned?
Nej. Eller vent!
Wally tog noget af min hjernevæske. Renee kørte Hank i afgrunden.
Det er vist det hele.
-Er der nogen hjemme? -Pis. Det er Blaine!
Ned i tunnelerne. Jeg vinder tid, så I kan stikke af.
-Hvorfor skal du altid ofres? -Fordi jeg sagde det først.
Er der nogen hjemme?
-Ned! -Hjælp mig med Mor.
-Jeg bliver hos dig. -Tag den.
Lad os få Mor ned…
Vi ved, I er herinde!
-Vil jeg vide, hvad jeg mon trådte i? -Niksen.
Tror du, det ender godt for Judy og Art?
Jeg har både set og gjort Judy vred. Blaine ville gøre ret i at være bekymret.
-Hvad er der med hende? -Hendes unger er der.
Blaine har spærret dem inde under vagtcenteret.
Hun siger, vi skal redde dem.
-Vi kan ikke redde alle. -Det er hendes børn.
-Paz og jeg kan gøre det. -Hvorfor os?
Du ved, hvor de er.
Og Judy var helten sidst, så nu er det din tur.
Også det.
Vi befrier dine børn.
Det lover jeg.
Godt, så mødes vi i hulen.
-Hvad med os? -Vi går den vej.
Okay.
-Hvor er Mor? -Hvis mor? Din mor?
Er I blevet væk fra jeres mor? Det er ikke fedt.
Nå, nu forstår jeg problemet.
Jeres eskapader har gjort jer kække og sat gang i følelserne.
I føler jer uovervindelige, men det er I altså ikke.
Fortæl mig, hvor Mor er.
Har du set efter på Señor Cocinas?
Alle elsker Cocinas.
Nu tager alle en dyb indånding og falder ned.
Hvor er Mor?
Rend mig, Blaine.
Hvad laver du?
Hold dig fra hende. Lad hende være!
Du elsker hende stadig, selv efter alt hun har gjort mod dig.
Det er ret sødt.
Judy!
Nej. Bare rolig.
Kniven er stukket ind, hvor den ikke rammer livsvigtige organer.
Hun vil være en dags tid om at forbløde.
Én operation, hvor de måske fjerner lidt af tarmen.
Så er hun så god som ny.
Hvor har I gjort af Mor?
Stop så.
Stop!
Nu er det først spændende.
Nu sidder klingen kun et par millimeter fra livsvigtige organer.
Nu vil det kræve to-tre operationer.
Hun skal have en stoma, men det er værre med indre blødninger.
Nej.
Hun drukner i sit eget blod inden for en time.
-Hvorfor gør du det her? -Tja, hvorfor gør folk, som de gør?
Af kærlighed.
Sig så, hvor Mor er.
Ovnen er splittet ad.
Tunnelerne.
-Tager de hende med til hulen? -Ja!
-Judy… Jeg hjælper dig. -Skal vi finde de andre?
Nej, lad vagterne om det. Hold dem hen til den lukkede vej.
Vi tager dem med, så vi har noget at forhandle med.
Her er ingen.
Hjælp mig lige.
Pas på.
Jeg har dig. Sådan.
Føj, hvor her stinker.
De ser på os.
Ja, for de er nysgerrige.
Se! Et kontrolpanel.
Det virker ikke. Det åbner ikke burene.
-Det kræver vist en nøgle. -Ja.
Hej, turtelduer.
Velkommen til min ydmyge bolig.
Verdens største tunnelsystem ligger under Disney World.
-De kalder dem "nyttedorerne". -Det er ikke verdens største tunnelsystem.
-Jo. -Nej, Delaware-akvædukten er større.
-Men bruges ikke til det samme. -Det sagde du intet om.
Kan vi gemme tunneldebatten, til jeg er død?
Hvilken vej herfra?
-Den vej. -Er du sikker?
Hun er sikker.
Hvad fanden er nu det?
-De ved, vi er her. -Det er en fælde.
Nej, vi bliver drevet som kvæg.
-Ja, direkte i en fælde. -Sikkert, men vi har intet valg.
-Jeg mener… -Kom så.
Har han altid været så stædig?
Du skulle bare vide.
Hov, vent lige på mig.
Rolig, mester.
Jeg duer ikke til at slås efter mit lille biluheld,
men lad det ikke komme an på en prøve.
Det der band, du var med i?
Cowboy Renegade?
I var godt nok fede.
-Jeg vidste ikke, du var fan. -Jo, jo.
Jeg tænkte, det ville være fedt, hvis vi var venner.
Ikke? Kammesjukker, du ved?
-Det er svært at være chef. -Sikkert.
Og nu har de taget mit job
og smidt mig herned til ungerne, til jeg er "præsentabel" igen.
Blaine kunne i det mindste have givet dig et godt hotelværelse.
Helt enig.
Jeg gik fra at arbejde i et fængsel til at bo i et…
Det er Blaines skyld.
Måske kunne du… hjælpe os.
Hvorfor skulle jeg gøre det?
Fordi det altid føles fedt at hævne sig, når nogen har været lede.
Fuck Blaine.
Hvad med dig?
Mig?
Jeg lader tiden gøre det, tiden gør.
Hele sårene.
Er du sikker på, de ikke flænser os?
Næ.
-Fri bane. -Hjælper du mig lige?
Godt, tag hendes arm. Nej, din arm.
-Hvor skal hun hen? -Hen til stolen.
-Okay. -Ja, lige her.
Har nogen lige en fri hånd?
Er du okay?
Hallo?
Fint. Jeg er her.
-Vent lige. Jeg er her. -Her. Godt.
Vi kan nok regne med, at Blaine er på vej. Der er ingen tid at spilde.
-Vi kan tage min bil. -Hvorhen? Vi er fanget i The Boroughs.
-Nej. Nu slår vi i bordet. -Hvordan? Vi har intet at slå med.
Medmindre de har gamle møbler-allergi.
-Vi har et våben. -Det virker ikke.
Jo, det gør. Jeg skiftede transformeren, så forstærkerne ikke kortslutter.
Der er lidt mere tændspole, så strålen er stærkere…
-Og spændingsstigningerne? -Glimmerkondensatorer.
Undskyld, jeg forstyrrer far-datter-nørderiet, men skurkene kommer.
I garagen med apparaterne. Jeg har en plan.
-Okay. -Kom.
Okay.
Det her skal virke.
Hej.
-Der er noget, du skal vide. -Er der?
Ja, jeg…
Jeg siger op.
-Velkommen til The Boroughs. -Vi håber, I kan leve livet her.
Løb!
Vi skal da hjælpe dem!
Lad være!
Ellers tak.
Jeg elsker dig.
Er det slut?
Det tror jeg.
Hjælp!
Det er Judy! Hjælp!
-Få hende ned. -Du er okay.
Jeg er her hos dig. Jeg er her. Ring efter en ambulance.
-Min mobil er død. -TV-strålerne smadrede dem.
Find et håndklæde til mig. Okay, tak. Godt.
Nu flytter jeg dine hænder. Giv mig din hånd.
Lad mig flytte den, så jeg kan se, hvad der er sket.
Okay.
Hold da helt op.
Hun skal på sygehuset. Jeg kan ikke…
-Så få hende afsted. -Jeg…
Det er der ikke tid til.
Nej!
-Bare… -Nej!
-Hey.
Kom nu, skat. Jeg er her.
Du skal blive her. Bliv hos mig. Bliv her.
Kan du huske…
…da vi var i Grand Canyon med ungerne?
Jeg kan huske, da vi prøvede at komme dertil.
Du for vild.
Jeg vidste, hvor jeg var.
Men jeg vidste ikke, hvordan vi kom til, hvor vi skulle være.
Vi holdt ind ved en stor øde sø…
…midt i vildnisset.
Vi sprang i.
Med alt tøjet på.
Du var bare så smuk.
Du stod der i vandet og lo med vores unger.
Det var en god dag.
Vi kom bare aldrig til Grand Canyon.
Nej, Judy! Nej, nej!
Nej, Judy!
Kom nu, skat.
Kom nu, skat!
Judy.
-Hvad vil hun? -Hun vil hjælpe.
Art, det er okay. Du kan stole på hende.
Det er et mirakel!
Det er et mirakel.
Hun skal hen til hulen. Nu.
Okay.
-Forsigtig. -Jeg har den.
Okay.
Vi er der næsten. En, to. Rolig.
-Flot. -Jeg tager med.
-Hun beder mig gøre det alene. -Det blæser jeg på.
-Du er min far, og du skal ikke… -Claire…
Jeg kunne ikke hjælpe mor.
Og jeg fik ikke hjulpet dig.
Men jeg kan hjælpe hende.
Du skal stole på mig, Claire.
Ikke?
Okay, men det huer mig ikke.
Hej, hej, leverpostej.
Vi ses snart, karlsmart.
Pas på dig selv, cowboy.
Rid sikkert i sadlen.
Ring, når du når frem.
Tak.
Forsigtig.
Sådan.
Du gjorde det.
Selv tak.
Hvad mener du med "eksplodere"?
Altså eksploderer du?
Stop. Ikke endnu. Lad mig komme væk.
Ved nærmere eftertanke…
…vælger jeg at opsige aftalen.
Du passer ikke ind i The Boroughs.
Du tog min kone fra mig.
Det skulle ikke være gået sådan.
Jeg vil have hende tilbage. Du aner ikke, hvad Mor…
Hvad Mor er i stand til.
Alt, du tror, du har opnået, kan blive tilintetgjort.
Det er okay.
Giv slip.
Aldrig.
Nej!
Lad mig gå!
Nej…
Jeg kan ikke…
-Jeg må ikke dø! -Alle dør jo.
Velkommen i klubben.
Lilly?
Hej, din gamle gnavpot.
Er det virkelig dig?
Det er det.
Hvordan?
Hun siger "tak".
Tiden er en gave.
Hvor lang tid har vi?
Skal du bare stå der og stille spørgsmål?
Eller vil du danse med din smukke kone?
Vi er sammen igen.
Vi er altid sammen.
Sam!
Sam.
Hallo.
-Hvad laver I her? -Vi skulle jo mødes i hulen.
Nå ja.
Er det Mor?
Ja.
Hun har fundet fred.
Skal vi ikke tage hjem?
Det lyder godt.
Så er der serveret.
-Lad mig hjælpe. -Det er varmt.
-Ja. -Har du den?
Godt, Art. Her er børn, så ingen magiske svampe.
Skat, du er det eneste magiske for mig.
Jeg har charcuteri.
Tak. Jeg har allerede snacks.
-Hvad er det og det? -Salami, ost og frugt.
-Værsgo. -Her.
Ja.
Du er sprunget læk.
-Det er ikke smart. -Fiks det. Lad mig om det her.
Vent lige. Jeg har noget til dig.
-Du huskede det? -Det gjorde jeg.
Tak.
-Det er en uge i Rom. -Dejligt.
-Og så Firenze. -Jeg elsker jo Firenze.
-Du skal da med! -Ja?
Ja, du skal så!
-Jeg tror, Wally tager med jer. -Det overrasker mig ikke.
Hvad snakker vi om?
-Den der rejse. -Den store rejse.
Far, burger eller hotdog?
En af hver.
-Fint. Skynd dig. -Okay.
Tekster af: Helle Kaiser-Nielsen