זה משחק אחר לגמרי. אנחנו במסלול שיגדיר את שארית חיינו.
לי אין מסלול. הפניתי את הגב לכל מה שאני ומה שאני יודע.
זה קצת דרמטי. זה בסך הכול תיכון.
"הומו קי נון מיתיקה, מונסטרה ול מיקסטה ונאטור, אינאניס אסט קונצ'ה!"
מה? - זה המוטו המשפחתי שלנו.
"אדם שלא צד אגדיים, מפלצות או מעורבים אינו אדם,
אלא... קליפה ריקה."
אני הקליפה הזאת.
נטול משמעות, תקוות וחלומות.
ואו. כוכב נופל!
זוז!
ואו!
אני חייבת לעבוד על הנחיתות, אבל קלטתם את המהירות?
נראה לי שהכוחות שלי מתחזקים.
מטורף! - כרמי!
יכולת להיהרג. - מי דרמטי עכשיו?
אבל יש לזה סיכוי קטן.
תזכור שיש לה כוח-על. - לא משנה. מחר יום חשוב.
נצטרך להיות במיטבנו כדי לשרוד אותו. - ואת עדיין צריכה להיזהר.
אמנם תליתי את הנונצ'קו, המניפות והקרסים,
אבל ציידים אחרים, שלא לדבר על אימא שלך...
אימא שלי היא אאשה,
והיא גרה איתי בשרידן דרייב 324.
המישהי האחרת היא סתם אחת שהקומיקסאית טוענת שהיא אימא שלי.
אני לא מוכנה לשמוע עליה או לדבר עליה שוב. הבנתם?
יופי.
השנה, בלי דרמות של מעורבים.
זהו זה.
ציפורניים חדשות ליום הראשון שלך.
את מתוחה?
אולי. יותר מתרגשת, נראה לי.
אשאיר את העבר מאחור ואפתח דף חדש.
התחלה חדשה.
רוב האנשים שם לא מכירים אותי, אז אני יכולה להיות מי ומה שארצה.
כל זה עובר לך בראש?
טוב, עוד כמה דברים, אבל זה הרוב.
איך היה לך בתיכון?
היה מרגש.
קצת מפחיד. כולם חוץ ממני ידעו מי הם.
הכרתי מישהו.
את אבא?
לא. - אימא!
אבל בעיקר התחלתי לחשוב על מה שאני רוצה מהחיים.
מי אני רוצה להיות.
זה מה שאני אעשה.
חוץ מהחלק עם המישהו. לא מעוניינת.
אני אבחר מי אני רוצה להיות.
אין לך ברירה.
אימא? - את תהיי אגדית.
משנת-צורה?
ותשמידי את האנושות כולה.
לא!
תשמידי את האנושות כולה.
מפלצת או אדם פיה לוחמת - ערפידית -
שלום? -
אנחנו בשידור חי! -
אני אמן! -
רק איתך... -
נדמה לי שאני ערפדית -
תיכון סטוקר -
צ'יז!
סליחה.
כיתה 3 ב'. - אופס.
זהירות. - איזה חדר?
אין מספר חדר.
הגענו. תיכון.
אנשים חדשים, חוויות חדשות. - זהירות!
אני בלתי נראה פה? אתם הולכים עם עיניים עצומות?
והצעד הראשון הוא למצוא משהו מושלם להצטרף אליו.
לא, לא אני. אני מתכנן להיות מתחת לרדאר.
להיות זה שלוקח שנים להבחין בו.
כשאהיה ממש מפורסם, וכולם יגידו שהם ישבו איתי בקפטריה.
יש לך צד אפל. אבל צריך למצוא את המועדון, הקבוצה או הפעילות המושלמים
שיחברו אותנו לזרם התיכון.
קחו צמיד ידידות!
זה אומר שתצטרכו לעקוב אחריי, לעשות לייקים ולשתף את כל הפוסטים שלי.
ליאנה!
כריסטוף! אני זוכרת אותך.
לא, בשום אופן לא נהיה חברים.
או שאפשר להיות כל כך מוזרים שנהיה מנודים
במשך כל תקופת התיכון, וגם אחריה.
מועדון המדע -
להט"בק+ -
היי, חכו לי!
זהירות. - אל תשימו לב אליי.
זוז, ילד.
סליחה. - סלחתי.
יש בנאדם למטה. אאוץ'!
שמונה-חמש-שמונה, שמונה-חמש-שבע.
קדימה.
לא!
שלום? מישהו שומע אותי? קצת עזרה!
שלום? - שעה רביעית, מדעי החברה.
חדר עשר...
אני ממש מצטערת! לא התכוונתי. זה באשמתי.
ואו.
את חזקה כמו שור. - לא התכוונתי.
כאילו, אני לא ממש כמו שור. הרי אני לא בהמה.
הייתי צריך לשים לב לאן אני הולך במקום להסתכל על המערכת שלי.
גבהת הרגע?
זה ה... מצח שלי. הוא נותן לי אשליה של גובה.
תיזהר! - מה?
סליחה, חשבתי שהילדים האלה רצים לכיווננו.
חתיכת מצח. אני טריסטן.
כרמי. אבודה.
כלומר, חדשה.
ברור. היינו כבר מכירים אם היית פה בשנה שעברה.
הייתי שמחה להכיר אותך אם הייתי פה בשנה שעברה,
אבל לא הייתי, כי אני חדשה.
תעצור אותי מתי שבא לך. - לא, זה בסדר.
אני מקווה שתפילי אותי שוב בקרוב.
אבל רק אם בא לך. בלי לחץ. - יופי. בלי לחץ.
גם אני מקווה שאפיל אותך בקרוב. כן.
טוב.
תסתכל אחורה.
"החיים מעולים!"
יש שם מישהו? הלו!
מתחילות לי התכווצויות ברגליים!
מי שנוסעים איתו הוא מי שאוכלים איתו.
ליאנה בשידור חי, זה אדיר. אתה עוקב? - לא באינסטגרם. אני שומר על פרופיל נמוך.
נרשמת כבר למשהו?
כן, דה. לשלושה מועדונים שונים. זו דרך מעולה להרחיב את הקשרים שלי.
במה אתה מתעניין? - טוב, האני הישן התעניין באמת.
בצדק.
בהצלת העולם ממפלצות.
האני החדש...
בחיפושים.
כן, מה שתגיד.
אתה תתאים בול למועדון המחשבים.
מועדון המחשבים -
לך. אתה תודה לי כשתהיה מיליארדר.
הפטיש והמלקחיים קומיקס -
כמה פעמים אני צריך להגיד לך?
אלה לא העיניים המשובצות באבני חן של איסיס. - בטח שכן!
יש לי את המסמך שמוכיח את זה.
באמת? טוב, זה ממש מעניין.
ואו. טוב...
הפטיש שלי מוכיח שלא!
אבל אם תשמע על גורגונה מעורב שמתרוצץ בסביבה, תודיע לי.
זה ישתלם לך. - מעורב.
קשה ללכידה, קשה עוד יותר לאחזקה.
שווה הרבה כסף.
אבל האם זה שווה את זה?
היו לו ביצים סרוחות בכיסים?
לא, זה פשוט מריח ככה.
"זה"?
אתה נראה נורא.
איך היה היום הראשון שלך בתיכון? - לא טוב.
בחטיבה ראו אותי כמרוחק, מסתורי, אינטליגנטי.
בתיכון אני כלום.
בלתי נראה ובלתי נשמע.
קוו,
לא היית אף אחד מהדברים האלה בחטיבה. אבל לא הייתי דואג.
אתה מבין, התיכון הוא המקום שבו חלומות מתים.
הדבר הכי טוב שאפשר לקוות לו הוא לעבור את זה עם כמה שפחות צלקות רגשיות,
ואז להמשיך לעולם הגדול יותר של חלומות שבורים ותקוות מנופצות.
אמרו לי שהתיכון הוא שער להרפתקה הנפלאה שנקראת "החיים".
טוב, מי יודע. הכול די אקראי בכל מקרה.
אה, זה הגיע בשבילך.
וארגזים לא מזיזים את עצמם.
סירחון של ביצים.
מי את? - אני אומרת לך.
ביער אני לא צריכה להסתיר את מי שאני. את מה שאני.
אני שמחה שעברנו לכאן. - נראה טוב עלייך.
הזמן שלי מתקרב, אני מרגישה את זה. הכוחות שלי מתחזקים בכל יום.
אז החלטת כבר?
אני נוטה יותר ויותר לאגדית.
למה לא? אנחנו עוצמתיים יותר, וכיפיים בהרבה מבני אדם.
זה נכון. - אנחנו חלק מהטבע.
אנחנו נחוצים.
לבני האדם יש עוד הרבה לאן להתקדם. מה איתך?
לא חשבתי על זה. אני רוצה לראות מה התיכון יציע לי.
יש לי זמן.
יש לך, עד שכבר אין לך. נדבר.
ביי!
היי! ילדת כוח השור.
באמת? שכחת את השם שלי? - מה פתאום. כרמי.
אתה רץ? ברור שכן.
המכנסיים, הנעליים, העובדה שרצת הרגע סביב המסלול, די מסגירים את זה.
כן, אני בנבחרת. מתחרה בקרב 10.
מה עוד יכול להיות? - אל תשפטי.
את חושבת להצטרף? - כן, בגלל זה באתי.
לא רק כדי לראות אותך. כדי להצטרף לנבחרת.
כדאי לך. את תעלי את הרמה.
אתה ממש קרב עשר.
בדיחה. היא מתבדחת.
טריסטן, אלופים ממשיכים לעבוד כשאחרים מפסיקים. קדימה!
טוב. נתראה. - נתראה.
קוו: זה הגיע. אני לא נושם. -
כרמי: מה??? כבר??? -
קוו: כן -
עוד פרק של ליאנה בשידור חי לסיכום היום הראשון שלי בתיכון.
ותשמעו, עוקבים, הולך לי מעולה.
מתים עליי כאן. ולמה לא?
אני קובעת טרנדים אופנתיים. מתה על הכובע.
כרמי: אני באה! -
ואני מצטיינת בהכול. הצטרפתי למועדון הבישול ולמועדון המצביעים.
והחביב עליי, מועדון הדיבייט.
כי מי יתווכח עם זה?
הפטיש והמלקחיים - קומיקס מכירה/קנייה/החלפה -
לא בתוך החנות, כרמי.
נו, בוא נראה.
לקח לך המון זמן!
אני מנסה לא להגזים עם התעופה, כי הנחיתות שלי קשוחות לאחרונה.
את צריכה לפצות על הכוח.
עדיין שומר את כל עובדות המעורבים לעצמך? קדימה.
בוא נראה את ההישג של החבר הכי טוב, החכם, היצירתי והחשאי שלי.
את צודקת בכל הסעיפים.
אני מציג בפנייך את הקומיקס הראשון מאת האמן "קוו. סתם קוו."
כרמלה: חצי ערפידית, חצי אנושית.
"חוברת ראשונה: אני לא נושכת... עדיין."
נכון שזה מטורף?
אתה צוחק עליי? כתבת עליי קומיקס?
מה? מה פתאום.
ממש לא.
קוו, סיימת את זה! בחיי!
זה מבריק! - תודה.
כל הכבוד! - תודה.
עשית את זה לגמרי לבד?
איך אתה חושב על הדברים האלה?
ואו. - הלו?
אתם לא רואים את הדמיון?
למי?
לא.
אה! זה...
אני לא... - לא.
עבודה טובה, נערי. עבודה טובה.
נבחרת הריצה? - כן.
בטח אצליח לעשות משהו בנבחרת.
יש לך מהירות-על, את יכולה לעוף, ויש לך פי עשר יותר כוח מלילדים בגילך.
את יכולה להיות אלופה אולימפית. - לא, לא אשתמש בכוחות שלי.
זה לא יהיה הוגן.
יום אחד לא נצטרך לעצור את עצמנו כדי להשתלב בין בני האדם.
יום אחד, אבל לא היום.
הכרת מישהו חמוד?
את נשמעת כמו אימא שלי.
לא ממש.
"לא ממש" זה כן. מי?
אל תשקרי. הניבים שלך בולטים.
איפה קוו?
אני שוקלת אם לדבר איתו, אז אמרתי לו שאנחנו צריכים פסק זמן.
דיברת איתו כדי לומר שאת לא מדברת איתו?
איך עוד הוא ידע? וחייבים לשאול מישהו לפני שחושפים את החיים שלו.
גם אם זה עלייך, וזה לא...
זה כיסה רק שנה אחת.
פרט שולי.
אבל הוא חשף אותי כמעורבת לכל מי שיקרא את הקומיקס.
מי יאמין לזה? חוץ מציידים אחרים, מעורבים, אגדיים, ומשנת-הצורה.
הבנתי.
אז זה מה שקרה ביום הראשון שלי.
מה איתך?
מורכב. החלטתי להרחיב את עולמי, להכיר אנשים ולנסות דברים חדשים,
אז הצטרפתי למועדון המחשבים.
לא הייתי קוראת לזה ככה, אבל בסדר. - כן, הלך ממש טוב.
שיחקתי "מדיבל מייהם", הגנתי על טירות, נלחמתי במכשפים.
אז היה טוב? - כן, בהתחלה.
עד ששמעתי קול מאחוריי שצעק...
זה יחסל אותך!
אז נכנסתי לפעולה.
אמרו לי שמחשבים זה כנראה לא בשבילי.
אני מסכימה.
יותר מדי טכנולוגי.
אולי תנסה משהו שבא יותר מהלב.
תיכון סטוקר -
הילוך איטי!
למה אנשים בוהים בי והולכים בהילוך איטי?
כרמי!
ובכל זאת, היא ממשיכה.
רבת תושייה.
צריך להזהיר אנשים בבתי ספר כשמבריקים את הרצפות!
כרמי, אני ואת... טוב, אני, האמת, פרסמתי פוסט.
והוא נהיה ויראלי!
לחצתי על כפתור ההילוך האיטי, ו...
הקומיקס של קוו הוא לא הבעיה שלך.
זה כן.
נחש מי חזרה לדבר איתך. - לפחות יש מישהי אחת בזאת.
נחמד. - הילוך איטי!
קוו, אתה בסדר? - לא. פישלתי בשיעור מדעי החברה.
דיברו על עליית מפלס האוקיינוסים, והזכרתי את האטלנטילים.
לא נכון.
כן. זה מה שעשיתי.
כולם יודעים שאטלנטיס עולה.
אבל הם צחקו עליי. אני לא בנוי לתיכון.
לאף אחד לא אכפת שאני כאן. - לי אכפת.
כן, אבל לך חייב להיות אכפת. גם כשאת לא מדברת איתי.
כרמי הנלי?
את יודעת שיום ללא ספורט הוא יום אבוד?
אני המאמן סי. ראיתי אותך רצה אתמול.
כלומר, ראיתי סרטון שלך רצה,
אבל הוא אמר לי שהמשחק הבא שלך מתחיל כאן.
כשראיתי את הילדה ההיא מדברת לאט ואותך בתנועה, תהיתי: כמה מהירה היא באמת?
ממש מהירה, וחזקה.
היא בטח תתאים גם לקפיצה לרוחק ולגובה. - מעולה. טוב, את יודעת,
אין טעם ברצון לנצח בלי המוכנות להתכונן.
המבחנים בשישי!
תעזי להיות מעולה!
הוא מדבר מוזר. - אכן. נתראה על המסלול, כרמי.
כולם מכירים אותך?
תיכון סטוקר -
מה היא חושבת לעצמה?
כרמי לא יכולה ללכת למבחני הנבחרת. אנשים צופים, הורים מצלמים.
היא עוד תשתמש בכוחות בטעות. מי יודע מי יראה אותה?
אתה מקשיב לי בכלל?
את מי מעיפים ממועדון האמנות? לא את עשרת האנשים שמכינים ברבורי אוריגמי. לא.
אבל מישהו מכין כלי נשק של המאה העשירית מעיסת נייר,
וזהו, הוא מסולק!
לפחות אליך שמים לב, גם אם בצורה מוזרה.
אני לא יכול להיות בלתי נראה ארבע שנים.
הלו! יש פה בנאדם!
אוף. - מה היא חושבת לעצמה?
זה לא דומה לה בכלל.
לדמות קוראים כרמלה. היא כרמי.
אי אפשר לקחת בעלות על שם ששונאים. - כן. השיער שלה, סגול. סיפור אחר לגמרי.
תודה.
היי, אחי, אפשר להסתכל? - אני?
בטח.
היי, חבר'ה. - יו, בני, מה מצאת?
אתה הכנת את זה?
כתבתי וציירתי את כל הפאנלים.
על מה אתה מסתכל?
איך קוראים לך?
קוו.
טוב, קוו...
תמשיך. אני מת לראות את החוברת הבאה. ממש מגניב.
נתראה. - כן.
שמעת? הוא אמר שזה מגניב!
והם ממש מגניבים! - טוב, ברור.
גדולים, חזקים, פופולריים, שיניים מושלמות. והם אהבו את הקומיקס שלך.
זה ללא ספק לא קשור לכרמי.
דילן, אני מגניב עכשיו! באופן נראה.
אי אפשר להכחיש את זה!
את האחת.
מצאתי אותך, ערפידית.
תרגום כתוביות: טל אקשטיין