Приборкай емоції.
У тебе немає вибору.
Ти будеш міфічною.
І знищиш усе людство.
Ні!
Кармі, ти в нормі?
Ні.
Я не хочу такого життя.
Кармі, приборкай емоції.
Заспокойся, бо знищиш кімнату.
Чому? У моєму житті немає нічого спокійного.
Нині я врешті була нормальним підлітком. Гламурна, із гарною зачіскою.
Він танцював зі мною.
- Він запросив тебе на танець? - Ну, я запросила.
Але тоді мої кошмарні друзі зіпсували вечір
словами, що я маю розпочати якусь війну.
Стривай. Що?
Так. Якесь пророцтво.
Але мені 14! Я ледве заводжу машину.
- Як я б мала почати війну? - Пророцтво?
Ти тому так переживаєш?
Знаєш, скільки пророцтв у світі міфічних? Мільярд.
І всі фальшиві. Завжди є несподівані повороти.
Ти не чуєш. Вони вполювали гобліна.
І він сказав їм це.
Гоблін. Та ти що!
Та це точно неправда. Гобліни — це відомі брехуни.
- Справді? - Так.
Геть смішно, що хтось думає, що ти можеш почати війну.
- Може, я можу. - Ні.
Не можеш.
Він поцілував тебе?
Ні.
- Він ідеальний джентльмен. - Вибач. Ти поцілувала його?
Медісон!
- Добре. Розкажи, як усе було. - Це було ідеально.
Він був красень. Ми танцювали.
Розмовляли.
Я теж була красуня.
Паракорд.
Павуки.
- Кремінь. - Змії.
- Сигнальний пістолет. - Жуки.
Жуки є чудовим джерелом білка в дикій природі.
Вологість, що б'є по моїй чутливій шкірі й пазухах. Не люблю шкільні поїздки.
От би всі уроки були на вулиці!
Приз нині — два квитки в парк розваг «Брати Баш».
Ці квитки мої.
Ти злітав із будівель, бігав по дахах, ловив хугарів.
- Не нудно в парку розваг? -«Вибух перевернутого циклону» кличе мене.
Не цікавить. Мав там поганий досвід.
Що сталося?
Боляче згадувати.
МОНСТР ЧИ ЛЮДИНА ФЕЙ-ВОЇТЕЛЬ — ВАМПЛІНҐ
ПРИВІТ?
МИ НАЖИВО!
Я ХУДОЖНИК!
ЛИШЕ З ТОБОЮ...
Я ПРОКИНУЛАСЬ ВАМПІРКОЮ
СТАРША ШКОЛА СТОКЕРА
Сумки геть! Або залишите їх,
або втратите.
Обережно. Там мій кардиган.
Медісон сказала, що гобліни — брехуни й дурисвіти,
і вона не вірить його перекладу.
Може, і так. Колекціонер казав їм не довіряти.
Можливо.
Забудьмо про це й зосередьмося на призі.
-«Вибух перевернутого циклону». Катнемося! - От-от.
Нумо, командо!
Вітаю Трістана, нашого керівника лісового патруля.
Він роздаватиме список для полювання «Знайди природу, знайди себе».
Той, хто першим знайде й сфотографує всі десять предметів,
отримає два безкоштовні квитки в парк розваг.
Тож шукайте напарника, і вперед.
- Ти зі мною. - Та ні.
Так. Ти не вилазиш із хати. І ти місцева зірка завдяки мультфільму.
Коміксу.
Ага. Ти і я, напарники на день. Тішся.
Ти ще й лісовий патрульний. Купа талантів.
- Я теж багато вмію. - Як-от відпадно танцювати?
Дякую за вечір. Виграй нам квитки.
Вибач, але це вже вирішено.
Ми напарники.
Я виграю й зводжу Кармі в парк розваг.
А якщо виграє Кармі? Вирішить, з ким іти?
Їй не знайти більше за мене. Не ображайся, але я досвідчений мисливець.
Та й з ким вона ще б хотіла мчати на каруселі?
Ти дуже впевнений. Ліс може бути небезпечним.
Повір патрульному.
Мисливець б'є патрульного. Ми вміємо виживати в природі, ставити пастки.
- І стріляти з лука. - Перше в списку — мох.
- Екстремальне харчування. - Ми будемо там лише пів дня.
Усі так думають. Аж раптом це три місяці в пустелі,
і ви живете на рагу з кактусових голок.
Я завжди готовий.
Ти ж готовий до вогню?
Мої сигнали.
Незапорошений рюкзак.
Трохи неприємність. Не проблема.
От це — моя стихія. Вважай, квитки наші.
Наглядай у лісі за Кармі.
Вона втратила голову після танцю з Трістаном.
Чомусь я йому не довіряю.
Рівне підборіддя, ідеальна зачіска чи статус особи вищого класу?
Через усе це.
- Готовий вигравати? - Так.
Щасти тобі.
Заблукаєш — мох завжди на північному боці дерев.
- Іди за ним і повернешся сюди. - Гаразд. Дякую.
Ми не заблукаємо.
Підемо на північ — будемо там.
А підемо на північ мінус три градуси — вернемося.
- Гаразд. Робіть, як знаєте. - Угу.
Увага всім!
Пам'ятайте, це не перегони, а змагання.
Трофеї збирають пилюку, а перемога живе вічно.
Уперед!
- Мовчи. Неси валізи. Іди за мною. - Ні!
Дивися.
Чудово. І перистий мох.
Ану. Дві речі є, ще вісім.
- Оце ми валимо! - Ясна річ. Скажи що, і я знайду.
Супер.
- Поїж трибульку. - Кого?
Їм бракує печеної картоплі.
Корисні для серцево-судинної системи й з купою вітаміну К.
Квитки точно наші. Що далі в списку?
- Метелик. Комаха з великими крилами... - Я знаю, що таке метелик.
Диви.
Кармі.
Без польотів тут!
Це нечесно.
- Що ти робиш? Хтось побачить. - Хто? Нікого нема.
Просто хотіла сфоткати метелика.
Але так дивно. Усе було спокійно, аж раптом він раз — і полетів.
Щось насторожило.
Що далі в списку?
Кармі, пожива. Диви, чорниця.
- Цілий кущ. - Це не для мене. Я їм оброблену їжу.
А дарма.
Завжди використовуй природне джерело їжі в дикій природі.
Ці чорниці ідеальні.
Ділане.
Усе. Гайда. Я мушу виграти квитки.
Глемпінг!
Взуття.
У нинішньому глемпінговому випуску «Леанна наживо» з нами —
не вірю, що кажу це, та в дикій природі опцій обмаль —
Кев. Творець коміксу «Кармела».
#Ласкаво просимо, #ЛеаКев.
Чому я другий? «КевЛеа» звучить значно краще.
Не переч господарці. Представся п'ятьма словами.
- Це мій найгірший кошмар. - Гаразд. Похмуро, але гаразд.
Піде. Ми серед природи, поговорімо про рослини.
Ти взяла кімнатні рослини до лісу?
Це повітряні кімнатні рослини.
Це ключ до належної аури глемпінгового намету.
Тропічні види зроблять вас частиною природи, хоч ви поза нею.
І завжди бризкайте ефірні олії, аби створити ефект «щойно з походу».
Ні! Жодних ефірних олій. Пазухи! Пече!
Кедр і дощ.
Мої очі! Ні! Чому?
- Ми ніколи не знайдемо дику моркву. - Ми близько. Я відчуваю.
- Ми ніколи в житті не... - Кармі, сюди.
Ділане.
Ходи.
Вона ж була тут.
Пошукаймо щось інше.
Нізащо. Ми дотримуємося списку.
Згори донизу. Для цього список і є. За порядком.
Ти вже мене дратуєш. Нині не твій день.
Справді? Мабуть, ти воліла б бути
зі старшеньким патрульним із блискучими зубами.
Ти ревнуєш.
- Анітрохи. - Так. А Трістан завжди люб'язний із нами.
- Не вір йому. - Щодо чого? Не йти з ним, якщо виграю?
- Якщо ми виграємо. - Ти нічого не знайшов!
- І годі цього напарництва. - Добре.
- Добре.
Я не виживу тут на копченому лососі й сушених фруктах.
Мені потрібна належна косметика для обличчя.
Зі зволожувальним базовим кремом ти сяятимеш біля багаття весь вечір.
- Як ти, Кеве? - Я не відчуваю обличчя.
Краще, ніж ніколи. Я почула.
Усміхнися леанналоверам!
Стривайте. Мій помічник хоче дзеркала.
Тільки дозвольте мені взяти очисник.
ЛЕАННА НАЙКРАЩА!
НІБИ ЗАВИСЛО. ЧИ НІ?
Ні! Боже...
Згорів Wi-Fi! Нема сигналу! «Леанна наживо» нажилася!
Агов?
Де тут на компасі північ?
Що Трістан казав?
«Мох росте...»
З півночі.
Трістане. Ти якраз вчасно. Здається, я трохи загубилася.
«Трохи» не буває. Або губишся, або ні.
- А мисливець де? - Він нічого не знайшов.
І він не давав йому помогти. Жах.
Не дивно. Видно, що він задавака.
Без напарника ти мене дискваліфікуєш?
Нізащо. Я тобі поможу. Ти точно виграєш.
- Хіба це чесно? - А я комусь це розкажу?
Ану.
Гаразд. Далі — лілія.
Дивись.
- Це вона мала бути? - Мала. Є.
Мала. Є. Ага. Не знаю. Ану почекай.
Лисички.
Робити тільки фото.
Жаба-бик.
Залишати тільки сліди.
Мушлі.
Убивати лише час.
Орхідея. Останній пункт у списку.
Усе. Я зробив це. Так і знав.
Голова закрутилася. Чекай. Попий водички.
Пожива.
Краса.
Здохніть!
Мої кустарні шоколадки тануть. Як і цей шикарний день глемпінгу.
Рослини й листя? Є.
Жуки? Є. Запах лісу?
Точно є.
Обпалена через маску шкіра — незвично, але досі пече.
- Є? - Ти верзеш казна-що.
Схоже, двоє кімнатних дітей таки вибралися кудись.
- Я десять років не була так довго офлайн. - Десять?
Мені купили телефон у чотири. Я більше дивлюся на себе, ніж на батьків.
Скільки ми так сидітимемо? Що довше, то менше підписників.
Вони люблять тебе. І нікуди не дінуться.
Любов швидкоплинна. І вони теж.
Вони як тваринки, яких треба годувати. Контентом.
- Ти колись медитувала? - Так, у мене п'ять застосунків.
Мій рекорд? Півтори хвилини. Просто шик!
Добре. Спробуймо.
Вдихаєш, рахуючи до чотирьох.
- Тоді до двох і видихаєш. - Що?
- Дихати й рахувати водночас? - Ти дихай. Я рахую. Готова?
- Один, два... - Не кажи мені, коли дихати!
Що ти бачиш у тих двох своїх друзях?
- У кому? Кеву й Ділані? - Так.
- Ти ж геть інакша. - Та ні.
У нас багато схожого.
Мало знайомих. Цінуємо стиль одне одного, хоч більшість — ні.
І ми чужинці у світі, де всі свої.
Не вірю. Вірю: ти так себе уявляєш. Але...
Я бачу цікаву, розумну людину,
яка хоче втекти від світу, що накидає на неї обмеження.
Отакої. Вважаєш, я така?
І ще куди глибша.
Наступний пункт у списку — метелик.
- Он він. - Точно.
Я сфоткаю. Дай свій телефон.
Гадаю, це погана ідея.
Усе для «Вибуху перевернутого циклону».
Що це?
Це телефон?
У тебе весь час ловив зв'язок, і ти мовчав?
Не знаю. Можливо?
Кеве. У нас вийшло!
- Ти на «Фан-Коні»! - Допоможи! Ми в пастці природи.
Що? «Фан-Кон»? Це круть!
Так. Фанати шаленітимуть через твій новий комікс.
Який? Я ж продовжую «Кармелу».
Рухайся, малий.
Треба бути свіжим,
інакше всі мрії й обіцянки згорять у полум'ї смітника.
Я сказав, що ти пишеш новий комікс, тому тебе взяли.
Краще пиши й то швидко.
Чув? 30 сторінок на тиждень, як Джек Кірбі.
Вища ліга. Потрібно увірватися.
І він увірветься.
Стоп. Це хто? Верни слухавку Кеву.
Ні. Тепер до Кева — через мене. Менеджерка Леанна. Бувай!
- Ти перебила гарну новину. - Не переживай. Передзвонить.
Пам'ятай, ти — талант.
Гроші самі йдуть до тебе.
Леанно.
ВХІДНИЙ ДЗВІНОК... КОЛЕКЦІОНЕР
Вітаю, менеджерка Леанна.
Обережно.
Ще трішки.
Трістане?
Кармі, допоможи!
Кармі! Допоможи!
Допоможи мені! Допоможи!
Привіт, Ділане. Як тобі ягоди?
Що?
Допоможи!
Що-що?
Комусь потрібна твоя поміч, Ділане.
Допомога йде.
- Кармі, допоможи. - Трістане!
Кармі.
Трістане?
Тримаю.
Фантастика.
Як ти...
Можеш не казати.
Ні. Я хочу.
Але це таємниця.
Я могила.
Я напівлюдина-напіввампірка.
Мішана.
У мене теж є секрет.
Кому його розкрити?
Кому довіритися?
Я інакший, ніж здаюся.
Ну, розкажи мені.
Якщо хочеш.
Я теж мішаний.
Напівфей-воїтель.
Ти неймовірний.
Ти просто прекрасний.
Переклад субтитрів: Павло Дум’як