Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Нічого не виходить.
Не знаю, у чому річ.
Єдине, що допомагає, — це пігулки й писання фанфіків.
Психолог каже, не можна все життя фантазувати й красти в батька психотропи,
але… мені начхати.
Тягнуться й тягнуться ці літні канікули, наче вони з гуми.
Просто неможливо дочекатися.
Зрештою, школа — наш другий дім.
Ми тут як одна велика родина, і сподіваюся, ви теж за мною скучили.
Дуже.
Я чесно.
Отже, у жовтні
другокурсники поїдуть на екскурсію в незвичне місце — у Мальборк.
Там ви зможете оглянути цілком незвичний об'єкт.
Найбільша у світі…
Екскурсія до Мальборка. Ви зможете оглянути
найбільшу у світі цивільну будівлю з цегли.
-Слухаю? -Я почекаю на свою чергу.
Ні-ні.
Запрошую.
Будь ласка.
Водію білого «мерседеса» за номером WX5236,
негайно переставте автомобіль.
Вибачте, коли я нервуюся, починаю жартувати. Не смішно.
Але важко вигадати щось смішніше,
ніж «найбільша у світі цивільна будівля з цегли».
А я?
Я Леон.
Я отримав стипендію і приїхав до вас із маленького містечка.
Тож якщо попросять переставити коня, то це до мене.
Я маю величезні претензії до польської системи освіти.
Привітаймо Леона.
Там ви зможете оглянути цілком незвичний об'єкт.
Найбільшу у світі цивільну будівлю з цегли.
Екскурсія буде автобусною.
Потім, у грудні…
ФАНФІК
КОРОТКИЙ ТВІР ПРО РЕАЛЬНИХ ЧИ ВИГАДАНИХ ПЕРСОНАЖІВ
ЗА АВТОРСТВА ФАНАТІВ, ОПУБЛІКОВАНИЙ В ІНТЕРНЕТІ.
Хочеться блювати.
Пів життя мені хочеться блювати.
А іншу половину хочеться спати.
Артуре.
У тебе щось упало.
Не зважуй так.
-Перепрошую? -Воно наполовину з'їдене.
Тепер краще?
Привіт. Потримаєш моє місце в черзі?
Заскочу у відділ з електроінструментами.
Жарт. Вибач.
У мене прохання. Можете розповісти моєму другові про всі актуальні акції,
бо він трохи сором'язливий і боїться спитати?
Моя подруга вгадала. Я й справді сором'язливий мисливець на акції.
Решти не треба.
-Привіт. -Привіт.
Емілька.
А ти?
А це Тоська.
Не переймайся. Вона завжди така.
-Хочеш з нами на пиво? -Ні.
-У сором'язливого мисливця інші плани. -Так?
Гарний лак.
«Гарний лак»?
Сраний лак.
Гаразд, іде воно все.
Концерт пройшов добре, навіть дуже добре.
Двадцять тисяч людей надривали горлянки,
співаючи його пісні.
Найбільший його тур поволі добігав кінця.
Справжнє щастя, бо він був дуже втомлений.
Своєю славою, статусом зірки,
людьми довкола.
Зійшов зі сцени. Його піймала асистентка,
а він мріяв лише про те, щоб сховатися…
-Гарний лак. -В гардеробі?
Хто це? Ти чуєш?
ЗОРЯН
Гарний!
Гарний лак!
Що?
Тільки не кажи мені, Анджею, що все зробив, як треба.
Ну, то, може, я подзвоню скляреві?
Хлопче, якому скляру?
Що ти вигадуєш? Знаєш, скільки це коштує?
-Привіт, тату. -Привіт.
Привіт.
Не міг мені подзвонити? Я б не приїжджала.
Нічого страшного. Пів години, і їдемо.
Я вже голодна.
Добре, шефе, я розберуся.
-З чим розберешся? -Ну, убезпечу й приберу.
Не хвилюйтеся.
Гаразд, ну то приберіть. І це теж. Чому воно тут стоїть?
Воно має лежати, бо повибиває ще шиб.
Я ж тобі казав, Анджею.
Шефе! А ви щось казали про авансик.
-Початок навчального року? -Що?
Маєш гарний вигляд. Така елегантна.
Сьогодні ж почався навчальний рік?
Я не виряджаюся до школи.
Зрештою, це не твоя справа.
Ясно.
Я подумав, що…
Ти б не хотіла колись, наприклад…
Ні.
-Що «ні»? -Не хочу з тобою зустрічатися.
-Бо я працюю у твого батька? -Ні!
Заспокойся…
-Що ти робиш? -Що?
-Оцінюєш мене? -Що?
Відвали! Не торкайся мене!
Гей!
Ти нормальна?
Курва, чому мені хочеться порвати всіх на шматки?
Чому мені…
Гаразд.
Добре.
Нащо так поводитися перед моїми працівниками?
Не можеш хоч раз повестися, як нормальна дівчина?
Не знаю, гарно усміхнутися, ввічливо побалакати, щось розказати?
Натомість ти завжди похмура, незадоволена й ображена.
Я цього не розумію, Тосю. Розкажеш, що відбувається?
Нічого.
Тосю, прошу тебе. Розкажи, що коїться?
Ось, купив тобі тампони.
Не міг купити прокладки?
Але ж ти хотіла тампони.
Ще було в акції ось таке.
Поглянь.
Це менструальна чаша розміру L.
Для тих, хто вже народив.
Я схожа на когось, хто народив?
Пусти мене.
Пусти мене!
Тупаку, пусти!
Пусти мене.
ЛЮТИЙ ПОПЕЛЮШОК
Золотце!
Золотце! Тобі ж потрібен вокал?
Хлопці, пустіть мене!
Може, вокал мені не завадить?
Тосю, поквапся, бо я запізнюся.
Зараз.
Я В ЗАХВАТІ БРАКУЄ СЛІВ
У ТЕБЕ ТАЛАНТ
КЛАС — СУПЕР! — КРУТО
ПОПЕЛЮШОК… ЗОРЯН…
ЗОРЯН
ЗОРЯН НЕ ПРИГАДУВАВ, ЩОБ ХТОСЬ ЙОГО ТАК РОЗСМІШИВ.
ЗОРЯН ВІДЧУВАВ, ЩО ВОНИ СХОЖІ.
Привіт. Як життя?
ПОПЕЛЮШОК ПРИЙШОВ У ГРИМЕРКУ. НАПРУГА! МАГНЕТИЗМ.
Що?
ЛЮТИЙ ПОПЕЛЮШОК
РОКСАНА: КРУТА ФІҐНЯ! ОБОЖНЮЮ ТЕБЕ ЧИТАТИ!
Гарний лак!
Мрозовска, прошу.
З якого це подіуму ти повернулася?
Я тут, лялечко.
Доброго ранку.
Дванадцять хвилин після дзвінка. Тобто відсутній.
-Перепрошую. -Можете йти.
Можна лишитися в класі?
Я не маю звички повторювати.
Гаразд, перепрошую.
Що там у тебе?
М'ята.
Швидше, дівчата! У темпі!
-Вона не допустить мене до матури. -Що ти таке кажеш?
-Я не здам. -Матильдо, здаси.
Матильдо, я знаю чудового репетитора з географії.
А скільки репетиторів з географії знаю я.
Сильніше, Еміліє! Я все бачу!
Швидше, дівчата! Темп!
Раз, раз, раз! Так!
Тосько…
Те, що я написала, що останній фанфік закороткий,
просто означає, що він такий класний, що міг би бути й довшим.
У темпі, дівчата! Раз!
Добре!
А цей новий персонаж, Лютий Попелюшок. Супер.
Крута ідея.
Крута фіґня.
Роксано, благаю, не силуйся так.
Ай, витягнула.
Добре!
-Гайда, уперед! -Уперед!
Ну ж бо!
Ану!
Уперед!
ЛЕОН: ЯК ТАМ ТВІЙ ЛАК? І ДАЛІ НАЙГАРНІШИЙ У МІСТІ?
Ні, так уже не треба.
Це занадто. Так ніхто не грає.
З ким ти так переписуєшся?
-З Тоською. -З якою Тоською?
З нашою Тоською.
-Переписуєшся з Тоською з нашого класу? -Так, а що?
Вона дивна.
Не те щоб вона була несимпатична, просто дивна.
А чому?
Бо Макс не зміг її добитися.
Тосю!
Чекай!
Зайдеш до мене сьогодні?
-Чого ти від мене хочеш? -Обов'язково чогось хотіти?
Мене це не цікавить, гаразд?
Буде кілька людей зі школи.
-Приготую тобі гуакамоле. -Па.
Як твої оповідання, Тосю?
Фанфіки.
Авжеж. Як твої фанфіки?
Добре. Людям подобаються.
Власне, я закінчую один. Тільки…
Тільки що?
-Я хотіла б, щоб ви мені виписали ліки. -Тосю…
Знову приймала пігулки батька?
-Ми ж домовлялися. -Я ні на що не погоджувалася.
Якщо не випишете мені цих ліків, я перестану приходити.
Бачу, що ти зла. Але це нічого.
Злість додає сил, щоб змінитися.
Але я більше не хочу злитися!
У мене більше нема сил злитися!
Тосю, злість не можна тримати в собі.
Інакше знову може дійти до самопошкодження.
Іди за мною. Ходи.
МЕНЕДЖЕР
Стерв'ятники вже накинулися на їжу.
ЙОГО ВЛАСНИЙ МЕНЕДЖЕР НЕ ВІРИВ У НЬОГО
Я думав про тебе.
Я збираю проєкт в наступному сезоні. Та знаєш…
Чекай…
Але вже без нього.
З ним усе. Це його лебедина пісня.
Гаразд, я про тебе пам'ятаю. Ще обговоримо.
Розважайтеся! Набивайте животи!
Скільки влізе. Добре.
Те, що ти мені вчора грав, знаєш, та…
Це норм.
ЛЮТИЙ ПОПЕЛЮШОК
Можемо показати в кількох місцях. Я вже домовився.
Займайся, прошу.
Що там?
Гей, усі на вихід!
Кінець вечірки!
Мій годинник!
Ні!
Ти псих!
Я нормальна.
Я цілком нормальна.
Ну звісно.
Певно, що так.
Тосю.
Що?
Ти страшенно змокла.
Відчепися від мене, Максе.
-Що, я тобі не подобаюся? -Подобаєшся.
То в тому річ? Думала, ти до мене клеїшся?
Не знаю. Може, я романтик?
Тосько.
Ага. Думала, що пошилася в дурні.
-Гей. Допоможи. -О, привіт.
Сюди. Дай.
-Привіт. -Чао!
Привіт.
Ідемо?
Ходімо.
-Привітики. -Привіт.
Що це за хата?
Конрад мене прилаштував.
Поки не знайду щось нормальне.
Ти геть мокра, Тосько. Іди переодягнися, бо захворієш.
Не перебільшуй.
Мої речі там.
Накинь щось.
-Накинути щось твоє? -Іди.
-А що з гуакамоле? -Хвилинку!
Ну добре.
Постережи.
Я прийшла сьогодні сюди, бо останнім часом багато про тебе думаю, і…
Тобто не можу викинути тебе з голови.
А ти знаєш казку про Попелюшку?
З тебе нічогенький Тосик.
Можна позичити ці шмотки?
Ні, тільки після 18-го.
Так. Раніше не вийде.
Добре. А у вихідні ви працюєте?
Алло? Мене чути?
-Алло? -Я тут. Чути?
Так, щось перервало, так.
Можете припинити? Бо це так бісить.
По обідку!
Бачу, Тосько, що в комісійці був розпродаж.
Три очки.
Обережніше.
Тосю? Може, хочеш туш для вій?
Ні, дякую.
Я вже тут. Повертаємося на свої місця. Прошу.
-Здоров. -Привіт.
Починаймо.
-Усі тут? -Супер.
Тут.
Тосько?
Перш ніж перейдемо до хімії, кілька організаційних питань.
-Об'єднайтеся в пари… -Нащо?
Робитимете презентації, Артуре.
Тосю, якщо хочеш, у мене є цілий мішок старого дрантя. Можу позичити.
-Дуже смішно. -Максе?
А ти про що зробиш презентацію?
Ну, моя однокласниця зацікавила мене
ресайклінгом одягу,
свідомим споживанням
і доношуванням чужих речей, старих і смердючих.
Дуже гарна тема.
Кожен носить, що хоче й чиє хоче.
То можна прийти до школи у твоїй піжамі?
Я сплю голим, але щось тобі знайду.
Це урок хімії, а не виховання.
Можемо починати чи хочете…
Не можемо, бо Макс і 5 хвилин не витримає без уваги.
Думаю, треба Максові поаплодувати.
До тебе встати, Конраде?
-Артуре! Годі. -Ти наче стоїш.
-Тільки не здери лак із нігтів. -Твоя дівчина фарбує найкраще.
Відвали від моєї дівчини!
Заспокойся.
Вам треба хвилинка?
Зробимо презентацію разом?
Але всі вже…
Заткнися, Максе!
…веселковий.
Роксано, прошу, сідай.
-Так. -Супер, то зробимо разом…
Зараз. Перепрошую.
У нас буде крута презентація…
-Роксано. -…і маєш класний вигляд.
Слухайте. Думаю, Макс хоче ще щось додати.
Це якийсь розлад ідентичності чи особистості? У чому річ?
Ненавидиш себе, чи що?
Це в тебе розлад, бо я не фарбую нігті й не схожий на клоуна.
-Припини! -Не поважаєш особисті кордони?
Ні, поговорімо про це.
У мене проблеми з сороміцьким вбранням. І з такими, як ти!
Максе!
Нащо ти його підбурюєш?
-З Максом завжди так? -Завжди.
Довго будеш шукати йому піжаму?
Це може зайняти трохи часу.
Якщо швидко з цим впораєшся, то по обіді, певно, будеш вільний?
«Самовизначення. Трансгендерність сьогодні». Бум!
Це тема для нашої презентації.
Гаразд.
Напишеш щось?
А ти нічого не скажеш? Чи тобі подобається? Чи це цікаво, чи ні?
Так, цікаво. То напишеш щось?
Ти змінилася.
Мушу тобі сказати як подруга.
Роксано, ми ніякі не подруги.
Не кажи так.
Перед наклеюванням переконайтеся, що шкіра чиста й суха.
Це для того, щоб клей не втратив своїх властивостей.
Вирізаючи шматки стрічки, пам'ятайте про закруглені кути.
Це потрібно, щоб її зняти.
Вона може розтягнутися на 180%,
тому не вирізайте надто великих шматків.
Під час приклеювання уникайте поправляння.
Якщо ви її випадково відклеїте,
клей уже не буде так прилипати.
Якщо не вдається знайти стрічку…
Тату.
Вибач.
Що?
-Можемо поговорити? -Про що?
Не знаю. Просто погода гарна, субота.
Може, поїдемо десь поїмо чи в зоопарк.
Тату, мені 17 років.
То й що?
Не знаю, ходімо кудись.
Вдягнеш щось гарне.
Слухай, я більше не хочу ходити до того психолога.
-А що сталося? -Він не хоче виписати мені ліки.
Тосю, нащо тобі ліки? Вони ж тобі не потрібні.
Не знаю, я, власне…
Тосю, прошу, не будемо про це зараз.
Тату. Я й так беру твої.
Як береш мої?
Бо як не беру, мені хочеться щось собі зробити.
Ні, чекай, ти, певно, жартуєш.
Тосю, відчини.
Чуєш? Відчини двері.
Відчини, або я їх виламаю, чуєш?
Ану, відчини кляті двері!
Обережніше, бо можеш завдати собі шкоди.
Що ти зробила з волоссям?
-Зробив. -Що?
Зробив, тату.
Що ти вигадуєш, Тосю?
Леоне, можна в тебе позичити ще якісь шмотки?
Хочу мати гарний вигляд, бо це справжній я.
І буде дуже шкода, якщо ти більше не схочеш мене знати.
Бо ти мені дуже подобаєшся, але я зрозумію.
І просто не знаю, куди ще піти з цим.
Визнай, я тобі страшенно подобаюся, і ти хочеш виглядати, як я.
Пробач, я значно сексуальніший.
Ну, так…
-Можна тебе дещо спитати? -Уперед.
У чому тут річ?
Що з тобою відбувається?
Пам'ятаєш, як ми вперше зустрілися?
Не лише ти тоді блював.
Я не блював.
Я тебе бачив.
Ну, гаразд, якби…
Просто…
Іноді це все для мене занадто, і…
зазвичай помагають татові пігулки, та тоді не помогли.
-Які пігулки? -Золофт.
І що?
Ліки можуть допомогти.
Тільки не розумію, нащо забирати в батька.
Без них мені хочеться…
Таке відчуття, що я от-от когось порву.
Усіх. А потім себе.
Я постійно так почуваюся. Або я пригнічений після ліків.
А тоді тут, у тебе,
коли побачив себе в дзеркалі у твоїх шмотках, то…
Я зрозумів, що я не нормальна дівчина.
Тобто що я не дівчина.
Що я хлопець.
І цей гнів просто відхлинув.
КОНРАД: НУ ЩО, ПРИЙДЕШ?
Хочеш на вечірку?
-На справжню вечірку? -Так.
До сестри Конрада.
-Я? -Так.
-Сьогодні? -Так.
Потанцюємо?
Зараз.
Чудова вечірка.
-Що це за гра? -У якому сенсі?
Я люблю Леона. Він класний чувак, так?
Йому було нелегко, і він може розраховувати тільки на себе.
І… було б некруто, якби його хтось зараз кинув.
Наприклад, дівка, якій бракує уваги.
Тобто я?
Ну, не я ж.
Ґеї взагалі небезпечні. Вони знають різні фокуси.
Дивися, тату. Зараз зроблю так, що твій син зникне.
Тату, тату, я ґей.
Був син. Нема сина.
Їм тут так добре живеться.
Неабияк.
Наприклад, завжди мають подарунок для бабці.
Достатньо того…
-Здоров! -Привіт.
Що? Ти його запросила?
А ти що? Впала під газонокосарку?
Досить показати бабці СМС:
«Порвав із Патриком, з найкращими побажаннями».
А коли у твоєї бабці день народження?
Леоне.
Ходи. Ну ж бо. Ходімо.
-Це велосипед Макса? -Так.
-Він нас уб'є. -Батько йому купить три таких велосипеди.
Тосику!
-Не попав. -Я теж.
-Ходімо до мене? -Добре.
ЦЕ НЕ ВИБІР
-Хочеш очі чи губи? -Нічого я не хочу.
Ти могла б спуститися?
Сама спускайся.
Злазь!
-Леоне, ти ґей? -Що?
Що «що»?
Так, я ґей.
Норм.
Ну, так.
У мене питання.
Тобі треба Тоська чи Тосик?
А тобі як здається?
Можна тебе поцілувати?
Так.
32 ПРОПУЩЕНІ ДЗВІНКИ ТАТО
Фак.
Знаєш, котра година?
Так, знаю.
Ми лишили… Тобто ми були нагорі, я лишив телефон внизу в куртці
й просто не чув.
Добре.
Тосю, послухай.
Знаю, я мало присвячував тобі часу. Це моя провина.
Вибач мені за це.
Я багато працював, щоб тобі нічого не бракувало.
Але я тебе занедбав.
Я зробив багато помилок і…
І завдав тобі болю. Вибач за це.
Не перебільшуй, усе було не так погано.
Іди до мене.
Гаразд, тепер, коли ми це з'ясували,
донечку, чи могла б ти покласти край цим перевдяганкам?
Будь ласка.
Відтепер я приділятиму тобі скільки часу, стільки буде потрібно.
Вийди.
Вийди!
Я кажу, вийди!
МАТИЛЬДА: ОЧМАНІТИ
ЗАЦІНИ
ЕМІЛЬКА: ОК
ВІДСМОКЧИ В МЕНЕ, ТРАНСЕ
ВИРОДОК
СЕРИ РАЙДУГОЮ
ПРУТЕНЬ ТОБІ В РИЛО
ПОМИЛКА ЕВОЛЮЦІЇ
Що ти там дивишся?
Я Б ВСТАВИВ
Нічого.
Не напружуйся.
Дивися собі далі.
Що ти там дивився.
-Хочеш мені щось розказати? -Звичайно.
Бо я б на твоєму місці хвилювався, якби вкрали мій велосипед.
ТУПА СУКА
ГАГАГАГА
ГОМОРИГАЧ!
ВИСТАВЛЯЙ ДУПУ
ПІДАРАСИ
Алло?
-Алло? -Ми мали працювати над презентацією, Тосю.
-Алло, ти там? -Так, звісно.
-Зараз нас викличе. -Привітики.
Як ти тримаєшся?
Добре.
Супер.
-Добре, що ти не переймаєшся. -Чим?
То ти нічого не знаєш?
Ну…
Не знаю, хто це вкинув, та знай, я зневажаю цю людину.
Що за хам і кібербулер.
Таких людей треба довічно позбавляти доступу в інтернет, як на мене.
Привіт. Ви чекаєте на мене? Ти Роксана?
Так…
-Я побіг. -Що?
-Я його вб'ю. -Кого?
-Макса. -Звідки ти знаєш, що це він?
Це точно він! Утямив, що ми поцупили його велик і…
-Ти поцупив його велик, Тосику. -Ну, я.
Байдуже. Та це його розлютило, і він хоче помститися. Дійшло?
Тосику, ти й гадки не маєш, чи це він.
Хтось робив ті знімки кілька тижнів, а не тільки вчора.
-Якщо не він, то хто? -Не знаю.
ПОСКАРЖИТИСЯ
Привіт.
Привіт, ти йдеш?
КОНРАД: СЛУХАЙ, Я ХВИЛЮЮСЯ. УСЕ ГАРАЗД?
Люба моя, я маю підозру, що час, який ти присвячуєш завданням,
обернено пропорційний часу, який ти витрачаєш на макіяж.
Може, візьмеш приклад із деяких своїх подружок,
які відмовляються робити гарні зачіски заради науки.
Браво, Тосю.
Браво.
Наступного разу пропоную налисо.
Моя інтуїція підказує мені, що…
ти можеш залишитися ще на один рік.
ТОСИК: ДЕ ТИ?
Симпатичне личко й підтягнута дупа…
ЯСТЖЕНБСКА ЗАПАЛЮЄ
…це замало, щоб отримати «зараховано».
ЇДУ ДО ТЕБЕ
Усе гаразд.
Ненавиджу цю школу, цих гівняних вчителів.
Вважають мене дурепою тільки тому, що я гарна.
І мені нема з ким про це поговорити,
бо Емілька каже, що так влаштований світ.
-Навіть не знаю, чи хочу в університет. -Ні?
Не знаю, може, я дивна.
-А ти? -Що?
Ну… думаєш, що ти цілком нормальна?
Нормальний.
А, сорі. Нормальний.
Слухай, вибач, що питаю, але як так може бути,
що ти до 17 років не розумів, що…
-Сам знаєш. -Що я не дівчина?
Не знаю.
Зараз це видається таким очевидним.
Але раніше було зовсім не так.
Не знаю, може, це надто складно, щоб докумекати.
Або я просто боявся це усвідомити.
Треба бігти.
Доїдатимеш?
Смачного.
Таке коїться.
-Про що ти? -Ні про що, люба.
Любий.
-Що? -Любий.
Тосько, ти така приваблива дівчина.
Не доганяю, навіщо ти ходиш у цьому лахмітті.
-Воно тебе не красить. -Боже…
Справді.
Хочеш, щоб тебе називали «любим», однак і далі витріщаєшся на Леона.
Якби ти хоч бігала за бабами, це б мало якийсь сенс, якусь логіку.
-Відколи це питання логіки, Максе? -Емілько, обов'язково влазити?
По-перше, не називай мене Емількою. Я не дитина.
І ти що, твій батько, щоб розказувати мені, як жити?
Пояснити тобі?
Поясни, бо я часом теж не розумію, про що йдеться.
-Поясни нам. -Стать — це соціальний конструкт.
Більшість із нас народжується жінками чи чоловіками. Так?
Але те, чого очікують від жінок і чоловіків, то вже певна теорія.
Нав'язана, а не вроджена. Дійшло?
Гаразд, Максе…
Ти можеш бути цис-дівчиною, і тобі можуть подобатися дівчата.
Так?
Чи хлопці.
Або можеш народитися…
трансхлопцем, якому подобаються хлопці чи дівчата,
або можеш не ототожнювати себе з жодною статтю й любити…
Інопланетян.
Овва.
Я просто відчуваю, коли щось окей, а коли ні.
І це найважливіше.
А зараз не окей.
Привіт.
Коко, залишся. Дуже добре, що ти переконав Леона прийти.
Нема про що хвилюватися.
-Сфотографуєш нас? -Звісно.
Гаразд…
Може, трохи ближче?
Покаж.
-Я можу пояснити. -Прошу.
Леоне, я справді можу пояснити.
Леоне, я можу пояснити.
-Ідіотка. -Я?
Спокійно.
Сідай, Тосю.
Тосику!
-Облиш її! -Чи що?
Максе, припини! Злізь!
Максе!
Максе.
Злізай.
Батько не бере.
Пані директорко, але Леон нічого не зробив.
Зачекайте в коридорі.
Я говорила учням.
Перепрошую.
Я б хотів, щоб Макс залишився.
Треба вміти дивитися в очі наслідкам своїх дій.
За хвилину. Наразі я б воліла поговорити з панами наодинці.
-Пані директорко, я плачу немалі внески… -Тату.
Я тебе щось питав?
У коридор, негайно.
І довго будемо чекати?
Батьки Леона живуть не у Варшаві.
-А хто ним опікується? -Це не наша справа.
А я питав вашу думку?
З'ясуймо дещо.
Мені не подобається, як ви зі мною розмовляєте.
Ще не подобається, як ви говорите зі своєю дитиною.
Дитина.
Ненавиджу мугирів, які воюють зі своїми дітьми.
Добре, що ти йому дорікнув.
Я теж мало не облажався з Конрадом.
Коли він зізнався, я намагався переконати його, що це мине,
і таке інше.
На щастя, я зрозумів, що йому важче, ніж мені.
Я знімав сестру. Присягаюся, я цього не вкидав.
Зізнаюся, Максе, я трохи краще тебе зараз розумію.
Через мого старого?
Він не злий. Просто розгніваний через велосипед.
Який велосипед?
У мене вкрали велик на твоїй вечірці.
-Розкажи йому. -Ні.
Ми мали віддати йому велик.
-Віддамо. Розслабся. -Сам розслабся.
Чому ти так цим переймаєшся?
Нічого йому не буде, якщо він, бляха, почекає трохи на велик.
Просто це неправильно.
-Боїшся його? -Ти не розумієш.
Я все розумію. Ти так боявся, що хотів мати дівчину.
То що, ти мене зараз викриєш?
-Добре. Готові? -Так.
Раз. Два. Раз, два, три, і…
-Що? -Спочатку барабани.
А, так, сорі.
МОДЕЛЬ
Раз, два, три, і…
Гарний лак!
Що? Ну що?
Не так зайшов, старий.
-Як не так? -Ми в G, а не у F, Попелюшку.
-Ні, не та тональність. -Як не та? Ні.
-Зовсім інша тональність. -До біса цей гурт.
Хто це взагалі такий?
-«Fuck you». -Гарний лак.
Дякую, дівчата. Звісно, шість.
Добре, рухаємося далі.
Наступна пара:
Тосик і Роксана.
Перепрошую, але ми неготові.
Навіть ти, Роксано?
Вибрала не ту тему.
Трансгендерність мене геть не цікавить, бо…
Бо це нудно.
Нудно як…
Нудно як щось дуже нудне.
Роксана тут ні до чого. Це я напартолив.
Вибачте. Бо трансгендерність — це нудно.
Бо стать — це нудно. Бо це як етикетка.
І не знаю, чи когось цікавлять етикетки…
Може, когось так, але…
нас — ні.
Дякую.
За добрі наміри.
Але щоб було ясно, для зарахування треба здати проєкт.
Ну добре.
То, може, наступна пара.
Обережно.
І тут праворуч.
Добре.
Праворуч.
-Бачиш? Жодного сліду. -Ага. Але нікого немає.
Нема, у них вихідний.
-Разом. -На три-чотири.
-Три, чотири. -Три, чотири.
Куди?
-Уперед. -Що?
Зробімо так.
-Передом. -Так, ліворуч.
Три, чотири…
ЛЕОН: ХОЧУ ПОГОВОРИТИ
ТОСИК: ЗАРАЗ ПРАЦЮЮ В БАТЬКА
Тут ще скло залишилося.
ЛЕОН: МОЖУ ЗАСКОЧИТИ?
Треба підмести.
Увесь замастився.
-Ні? -Є. Там.
-Добрий день. -Добрий день.
От блін.
Забув, котра година.
Магазини, певне, ще відкриті.
Треба купити силікон.
Він сам себе не купить. Так!
То я поїду. З'їм по дорозі.
Я слухаю.
Про що ти хотів поговорити?
Я тусувався з тобою не для того, щоб мати прикриття.
Гаразд…
спочатку так і було.
Але потім я усвідомив, що…
люблю тебе.
А Конрад?
Що Конрад?
Я бачив тебе з Конрадом.
Мені від Конрада нічого не треба.
Від тебе — так.
Та я дуркую. Справді.
Просто робиш так.
-Ще раз. -Дивися, швидко.
Але розслаб живіт, бо ти весь час такий напружений.
Ти просто маєш впустити повітря.
Ні, не так, треба просто швидко…
Зійди на мене!
Певне, твій старий повернувся.
Тут усе було роздовбане. Шеф так розлютився, бо він…
-Агов. -О, привіт.
Ти не мав сьогодні працювати.
А в чому проблема? Усім вистачить місця, хіба ні?
Гаразд. Нічого не вийде. Ходімо.
Як не вийде? Ти ж казав, що тут нікого нема.
Як я міг знати, що дочці шефа теж спаде на думку сюди прийти?
Ти дівка? Правда?
-А що? Якісь проблеми? -Тосику…
Тосику? Курва, ні…
-Так, Тосик. Подобається тобі чи ні. -Добре, хлопці. Ми вже йдемо.
-Куди ти так поспішаєш, друже? -А ти, дівко, чого скачеш?
-Ти про себе? -Що, курва?
Гаразд, Ареку, годі.
На все добре. Тосику, ходи.
Ти вже втікаєш? Що, злякався?
-Не перегинай. -Не лізь.
-Спокійно. -Ти більше наляканий, ніж вона.
А ти такий сміливий? А чому? Бо вас троє?
Що, курва?
Курва, Оскі, дурню…
-Перепрошую! -Візьми себе в руки!
Бо мені ж доведеться це завтра прибирати. Годі, курва.
Він звалив.
Курва! Ти!
Оце, бляха, сміливий жених.
Класний кент.
-Забираймося. -Ходіть, валимо.
-Візьми це. -Збирайся.
Па-па.
Воруши дупою, Оскаре.
Сцикло.
Тосику.
Вибач.
Тосику.
Не гнівайся на мене, добре?
Вони тобі щось зробили?
Я невдаха.
Я — помилка.
Ой, Мрозовска.
Я думала, ти отямишся.
Темне в тебе майбутнє. Темне.
Боже, паскудна бабо,
як треба себе не любити, щоб…
присікування до вродливих дівчат приносило таке задоволення.
Тосю. Я почала жалкувати, що не можу присікуватися до тебе.
Яке гарне личко.
-Геть від мого личка. -Що ти сказала?
Сказав. Геть від мого личка.
Моя справа, як я одягаюся й виглядаю.
І прошу звертатися до мене — «він».
Слухай сюди, моя панно. Школа не місце для таких витівок,
таких перевдягань і всього того, що ти собою являєш.
Я давно за тобою спостерігаю й скажу тобі щиро…
-Дуже перепрошую… -Ще один раз…
-Перепрошую, пані. -Ще один раз. Так, Еміліє.
Нікого не цікавить ваша думка щодо цього питання.
-Сідай, Еміліє. -Вибачтеся перед Матильдою і Тосиком.
Американських фільмів надивилася?
Хіба повага до іншого існує тільки в американських фільмах?
-Якщо не любите людей, то, може… -Тоді не треба працювати в школі.
А, може, знайдете собі хобі, щоб впоратися зі стресом?
Еміліє, сідай!
-Може, йога. -Чи оригамі?
-Картинг. -Моїй мамі помогла медитація.
Перепрошую, пані, я граю в «Лігу» й шукаю партнера на місію.
Або зареєструйтеся на тіндері.
Урок закінчено. Ви про це пошкодуєте.
-Три рази ні, дякуємо. -Ви пошкодуєте!
До побачення!
-Дякую. Серйозно. -Гаразд, тільки не розчулюйся так.
Я роблю це для себе. Є межі втручанню в наше життя.
Це я.
Що ти?
Ні, тебе навіть не було на тій вечірці.
Бачиш? Ти навіть зараз це робиш. Принижуєш мене.
Думаєш лише про себе. А вони тебе люблять.
Запрошують на вечірки. Це так несправедливо!
А тобі байдуже до почуттів інших.
До моїх, Леона, Конрада.
Гадаєш, ти така класна, що дружиш із Леоном? Ти з ним узагалі розмовляєш?
Ти знаєш, що його батьки не підтримують із ним зв'язок, бо він ґей?
Що торік він три місяці лежав у лікарні,
бо його побили за те, що танцював із хлопцем.
Ні! Ти цього не знаєш!
Не знаєш, бо не бачиш далі свого носа!
Звідки ти знаєш?
Бо на відміну від тебе, я додумалася з ним поговорити.
Алло?
Привіт.
Привіт, синку.
Як там ви?
Добре. А ти як?
У мене все гаразд.
Так?
А як у школі?
Можна поговорити з татом?
Знаєш, він зараз дуже зайнятий і не може підійти.
Не слухайте його. Він, як завжди, прикрашає!
-Привіт. -Привіт.
Добре, що зайшов. Ходи. Обережно, тут низько.
Слухайте, за рудих.
Чи за цим столом некоректно пити за рудих?
Тосі вже немає.
Є Тосик.
Мені її бракуватиме.
Так.
Бракуватиме.
Сідайте. Що ви обговорювали?
Ми кидали палити.
Чого всі так люблять яблука? Ні.
Тоді, коли ми будемо їсти шарлотку.
-Маґдо, дивися сюди. -Так?
Дивися сюди!
У тебе волосся натуральне чи фарбоване? Розпусти.
Влаштуємо конкурс на найкращий колір.
Я обрізала.
Зроби так.
Так, сексуально!
Стільки волосся!
Не грайся з цим волоссям, прошу тебе.
Може й тебе підстригти?
Тата теж підстрижемо?
Так!
Ну, і що? Лише поглянь на себе.
Гарно.
Тобі подобається?
-Ну. -Така голівка обстрижена?
Ми всі такі біляві, але ти…
Скоро облисію. Не буде, що стригти.
Був такий етап…
Це почалося, мабуть, у дитсадку.
На тебе справив враження якийсь приятель. Його звали Даніель.
І ти хотів бути як Даніель.
Навіть казав, щоб тебе кликали Даніелем.
Сказав нам тебе підстригти.
Про спідниці навіть мови не могло бути.
А мама?
-Вона це дозволяла? -Аякже.
Чому ти мені не розказав?
Я просто не знав як.
Завжди думав, що маю бути, як мама. Бо її нема.
Що вона цього хотіла б. Для мене. Для тебе.
Думав, так для тебе буде краще.
Для мене?
Що мало бути для мене краще?
Що я все життя думав, що зі мною щось не так?
Думав, якщо вдавати, що цього не існує, то його й не буде?
Я боявся того, що відбувається, Тосику.
Я знаю, що все зіпсував.
Усе буде добре.
Усе буде добре, дитино. Ми впораємося.
З тобою все гаразд.
Чуєш? З тобою все гаразд.
Тату, здається, я скоїв щось жахливе.
Що?
Ви з мамою сварилися?
Ну, звісно.
А як ви мирилися?
Говорили одне з одним.
-А коли вона не хотіла говорити? -Радше я не хотів.
І що вона тоді робила?
Не здавалася.
-Коко, ти знаєш, де Леон? -Знаю.
Скажеш мені?
-Удома. -Я в нього вдома. Його тут нема.
Він вернувся до батьків.
-Ти знаєш, де вони живуть? -Ні.
А маєш зараз час?
-Думаєш, вийде? -Це все, що в нас є.
Треба взяти когось із дівчат. Вони в цьому кращі.
Посміхаються, моргають віями…
Так. У мене є ідея.
Привіт. Слухай, хочеш зі мною й Коко вломитися в приймальню директорки?
Нам треба хтось, хто вміє моргати віями.
Супер, добре. До зустрічі.
Максе, це твій велосипед?
Так.
Дивом знайшовся.
Вкрадений велосипед.
Це зараз нормально красти велосипеди?
Позичений.
Не спитавши? Без дозволу?
Я забув. Я колись їм позичив.
-Товаришу була потрібна допомога. -І зараз теж потрібна.
Йдеться про Леона.
-Пані Єво! Пожежа! -Що? Де?
У лабораторії! Робила експеримент.
Робила, як треба, але думаю, я переплутала пропорції.
Відчуваєте запах диму?
Я відчуваю запах диму.
Моя контрольна з географії.
Гей…
Добрий день.
Нам потрібна адреса Леона. Його батьків.
Але він учора забрав документи й відмовився від стипендії.
Так, але нам це дуже потрібно.
Гаразд.
За 88 кілометрів поверніть праворуч.
Що це за веселка?
Що? Нема його?
Чекай, це він! Почекай. Зупинися.
Леоне!
Чуваче!
ЩО ДАЛІ?
ПОЦІЛУНКИ БЕЗ КІНЦЯ!
ЗОРЯН І ПОПЕЛЮШОК ДОВІКУ
ВИБАЧ.
ЗРОБІМО ЦЕ!
МЕНІ СТРАШНО. АЛЕ Я ТАК ХОЧУ.
Це кінець історії про гурт Зоряна й Попелюшка.
Вони жили довго й щасливо десь дуже далеко або зовсім неподалік.
І взагалі. Змиваймося. Па-па.
Ніхто не є помилкою.
Ніхто не є похибкою.
Він боїться, і я теж.
Але це нічого.
Те, які ми, це нормально.
ЗА РОМАНОМ «ФАНФІК» НАТАЛІЇ ОСІНЬСЬКОЇ
Переклад субтитрів: Людмила Речич