Dnešní bitva se jmenuje
„Ten, kdo žízní, vykope studnu.“
- Kopání. - To ne.
První tým, který najde kohoutek ukrytý pod zemí,
se stane vítězem.
V každé studni je několik mincí k sabotáži.
Jen tým, který rozdělí studny, bude vědět, kde jsou různé mince.
Bitva o studny právě začíná.
Budete zápasit v páce.
Začněte.
SPORTOVKYNĚ PROTI HASIČKÁM
Začíná poslední kolo v páce.
Sportovkyně proti Hasičkám.
Zástupkyně týmů, dostavte se do arény.
Jdou ty dvě.
Mají podobnou stavbu těla.
Obě vypadají silně.
Song-jon, ruka profesiální judistky…
Nedrželi jste ji, že?
No…
Když jsem ji chytla, věděla jsem,
že bude silná.
Souboj začíná teď.
Začněte.
Když mě chytla, věděla jsem, že prohraju.
Sama jsem dost silná, ale…
Páni, všechna čest.
Musela jsem přijmout porážku.
Nejspíš si mě budou dobírat.
Mezi judisty jsem známá tím, že mi páka vůbec nejde.
Začaly jsme dobře.
Chtěla jsem se jim ukázat.
První místo, nebo nic.
Kdo by nás mohl porazit?
6. DÍL: „KDO BY NÁS MOHL PORAZIT?“
Sportovkyně získají informace
o mincích ukrytých ve studnách.
- Jen my? - Ano.
O jejich poloze?
- A k čemu jsou. - Jejich využití.
Sportovkyně, proberte to mezi sebou
a každému týmu vyberte studnu.
V každé studni jsou dvě minci k sabotáži.
Ty mince vykopeme a použijeme je proti ostatním týmům, že?
Tak si musíme vybrat, které chceme.
Poslouchejte.
Musíme vybírat chytře.
Rozhodne to o naší alianci.
Vojačky, nebo Hasičky.
- Je to takhle nejlepší? - Ano.
Jedna studna nám přišla nejlepší,
ale ta mohla být přidělena jen dvěma týmům.
Nám a jim.
Ráno jsme se spojily s Hasičkami při bitvě,
ale Vojačky nám oficiálně nabídly alianci.
Stále jsme zvažovaly naše možnosti.
Musíme si vybrat.
Hasičky, nebo Vojačky.
Musíme se rozhodnout.
Kdo bude kopat číslo jedna?
Hasičky.
- Proč? - Co tam asi bude?
- Musí to mít důvod. - Je to konec naší aliance?
Kdo bude kopat číslo dvě?
Sportovkyně.
HASIČKY, SPORTOVKYNĚ
Kdo bude kopat číslo tři?
Vojačky.
Vojačky nám nabídly alianci,
tak jsme se rozhodly pro ně.
- Čísla dvě a tři musí být lepší. - Jo.
Studny jsou přiděleny.
Bitva o arénu začíná.
Vstupte do arény
a postavte se k přiděleným studnám.
- Tohle musíme vykopat? - Lopatou?
Je širší, než jsem čekala.
- Shora vypadala menší. - Přesně.
Dnešní Bitva o arénu,
Ten, kdo žízní, vykope studnu.
Tři.
Dva.
Jedna.
Můžete začít.
- Jo. - Do toho.
- Rukavice. - Tady jsou.
Posunu tohle.
Dobře.
Jsem připravená. Ustupte.
Pohyb.
V armádě to děláme často, takže si věřím.
Házejte to za sebe.
Při kopání musíte využívat zápěstí.
A musíte se do toho opřít celou vahou.
Používáte celé tělo.
Jsou vážně dobré.
Teď to nakopané vyhážeme.
Dobře.
Kruh ssirea je plný písku.
Často se v něm hrabeme
a myslím, že mi to dnes pomohlo.
Je lepší kopat naproti sobě.
Šlápni na to patou.
Měly bychom kopat i po obvodu.
Hráváme takzvané plážové kabbadi
a hřiště si musíme připravit sami.
V tomhle jsme nejlepší.
Jsme nejlepší.
Vedeme si skvěle.
Ve službě často používáme lopatu.
Hasičská auta jsou velká,
často se jim zaseknou kola.
Děláme to ve službě pořád,
takže jsem si věřila.
Kopání je o svalech.
Svaly, vytrvalost a kuráž. Věřím si ve všem.
Jak asi ty mince vypadají?
Co tu dělají ty šutry?
Sakra.
Do háje.
Jsou tu samé šutry.
- Je jich tu tolik. - Ano.
Až to vyházíme,
musíme zase použít krumpáč.
Krumpáč je dřina, tak se budeme střídat.
Budu ty velké kusy drtit.
Vy je můžete vyházet.
- Dobře. - Bylo tam spousta kamenů,
takže nedávalo smyslet kopat lopatou.
Šest.
Sedm, osm.
- Devět. - Máme dobré tempo.
- Deset. - Pojďme.
Jsem větší a silnější než ostatní,
tak jsem kopala krumpáčem, dokud to šlo.
Rozdrtím to.
- Krumpáč. - Jasně.
- Pozor. - Uhněte.
- Dobře. - Hezky.
To je ono.
- Říkejte mi bagristka. - Pěkně.
„Jsem bagristka!“
To je ono.
To je ono. Paráda.
Připomnělo mi to to štípání.
Do toho.
To je ono.
Byl to okamžik pravdy.
Udělám to. Pozor.
Zvládneš to.
Zklamalo mě, že jsme v tom štípání prohrály.
Chtěla jsem ostatním ukázat, že Strážkyně nejsou slabé.
Prší.
Prší?
PO 30 MINUTÁCH
- Dobrý. Pokračuj. - Pozor.
Nijak nezrychlujeme.
Vedeme si dobře.
- Mám to. - Co máš?
- Tady. - Přestaň.
Tady je.
- Našly jsme minci! - Dobře.
HASIČKY NAŠLY MINCI
- Našly jsme ji! - Použijeme ji.
Hasičky našly minci,
která na tři minuty zakazuje používání nástrojů.
To jsem nečekala.
To mě nenapadlo.
Tři minuty?
Použijeme ji na Vojačky.
Přijdou mi otravné.
Lezou mi na nervy.
Použijeme ji na Vojačky.
Krása! Pojďme!
- Pojďme! - Jo!
Musíme vyřadit Hasičky.
Pošleme je domů.
- Jdeme! - Hezky!
- Jdeme! - Jo!
- Pauzička! - Vojačky.
Tři minuty nesmíte používat nástroje.
Tři minuty právě začínají.
Jsou to jen nástroje. Použijeme ruce.
- Dobře. - Můžeme použít ruce.
- Jako psi. - Dobře.
Hrabejte dál!
Tři minuty jsou nic.
- Už je skoro konec. - Měli nám dát deset minut.
To je duch vojáků.
Až do konce. Ještě není po všem.
Hlavy sem.
- Klidně. Kam? - Do středu.
Takhle? Dobře.
Vystrčte zadky!
- Vystrčte zadky! - Dobře.
- Dáme to. - Ano!
- Do toho. - Jo!
ZÁKAZ NÁSTROJŮ
Vojačky, váš tříminutový zákaz končí.
Kde ty mince jsou?
Je to zvláštní.
Jako bychom je těžily.
Těžíme bitcoiny.
Song-jon, vidím něco lesklého.
Song-jon!
Tamhle.
SPORTOVKYNĚ NAŠLY MINCI
Co je to?
Použijeme naši minci.
Sportovkyně mají minci, která navýší množství písku.
Cože?
- Víc písku? - To je ještě horší.
- Víc písku? - Vyberte tým, na který ji použijete.
Použijeme ji na Strážkyně.
Mluvily jsme o alianci s Vojačkami,
takže proti nim ne.
Ale musely jsme vycházet i s Hasičkami.
Sportovkyně použijí svou minci k sabotáži na studnu Strážkyň.
- Tady. - Jdeme na to!
Ty jedny…
Fajn, klidně.
Co to sakra je?
Vezou ho celou hromadu?
Množství písku ve studni Strážkyň se navýší o 500 kilo.
Zase ji plní.
Rychle!
Říkala jsem si: „Jen nás zdržují.“
Tak jdeme.
Udělám to.
Co nejrychleji.
A co nejvíc. Na nic jiného jsem nemyslela.
Všechny jsme vyhrabávaly písek, který tam dovezli.
Vedeš si skvěle!
Jen tak dál.
To je ono.
- Mám ji. - Máme minci!
STRÁŽKYNĚ NAŠLY MINCI
- Mám ji. - Máme minci!
Mince k sabotáži!
Našly minci.
Strážkyně mají minci,
která na tři minuty zakazuje používání nástrojů.
Dají ji nám?
Použijeme ji na…
Použijeme ji na Hasičky.
Strážkyně použily minci k sabotáži,
která Hasičkám na tři minuty zakazuje nástroje.
Měly jsme plán.
Chtěly jsme jít po Hasičkách.
Vaše tři minuty začínají.
Nevadí.
Počkat. Něco jsem našla.
Tady je.
- Mám ji! - Našly jsme ji!
Na-un má teď šílené oči.
VOJAČKY NAŠLY MINCI
Snad si nevyberou nás.
To je zlé.
Jsme v háji.
Vojačky našly minci, která týmu umožní vyměnit si studny.
Šance na výměnu.
Výměna studny.
To je velké.
Proč ji daly Vojačkám?
V té době nám nabídly alianci pouze Vojačky
a jako nejlepší mince nám přišla ta na výměnu studny.
Tak jsme ji daly jim.
Vojačky, podívejte se na studny a vyberte si tu,
kterou byste si chtěly vyměnit.
Nezapomeňte, že svou minci nemusíte využít.
- Musí ji použít. - Samozřejmě.
Omrkneme je.
- Jde jim to. - Dobrá práce.
Hjon-son, skoč tam.
No, šup.
Zkus si tam lehnout.
Hezky. Už můžeš ven.
Dobře.
Byla jsem fakt naštvaná.
Bylo to divné.
Pěkně mě to štvalo.
Jedna nepříjemnost za druhou.
Dřely jsme zbytečně.
Tak jo.
- Dobře. - Rozhodly jsme se.
Vojačky.
Oznamte tým, se kterým se chcete vyměnit.
S nikým!
Jdeme na to!
S nikým.
- Jsi skvělá! - Úžasná.
Tohle je naše studna!
Naše studna už byla hluboká
a Hasičky nám nesahaly ani po paty.
Silou možná, ale my máme lepší techniku.
Chtěly jsme je trochu poškádlit
a pak se vrátit k práci.
Nevyměnily jsme si studny a nechaly si tu naši.
Hasičky, váš tříminutový zákaz končí.
Raz, dva.
Raz, dva. Raz…
To je ono. Pojďme!
PO 70 MINUTÁCH
Min-son hrabala písek s ohnutou nohou.
Používala celé tělo.
Lámalo mi to srdce ji takhle vidět.
Hi-čong kopala jako šílená, i když už tak tak udržela hlavu.
A Un-bjol bolel loket,
ale střídala si ruce, aby týmu víc pomohla.
Pusť mě k tomu. Jdi.
- Jestě desetkrát. - Dokončím to.
Vážně jsem chtěla vyhrát.
Jsme psychicky nejodolnější.
Jde nám to skvěle.
SPORTOVKYNĚ NAŠLY MINCI
Další? Myslela jsem, že každý tým má jednu.
Je jich víc.
Sportovkyně mají minci, která umožňuje vyměnit si studny.
Měly jsme ji na konec, kdybychom byly pozadu,
ale byly jsme ve vedení.
My minci nevyužijeme.
- Kopejte dál! - Díky!
PO 90 MINUTÁCH
- Makejte! - Do toho, týme!
- Do toho! - Pojďme!
- Mince. - Podívejte, mince.
- Viděla jsi minci? - Tady je.
Hasičky našly minci, která navýší množství písku.
Mrzí mě to, ale použijeme ji na Strážkyně.
Tomu se říká karma.
Kopala jsem ze všech sil,
ale po druhé náloži písku mi hráblo.
PO 110 MINUTÁCH
Jsi úžasná! Pojďme!
Už mě to unavuje.
To věřím.
Ale já se nevzdávám.
Pojď.
Vezmi krumpáč.
- Krumpáč. - Jasně.
Nikdy se nevzdáme.
- Tohle je jako to bahno. - Bože, bahno.
Připomíná mi to to bahno.
Přesně tak.
- To je ono, Min-son. - Jo!
- Ano! - Pěkně!
Studna se prohlubovala.
Rozhlédla jsem se a viděla jsem, že jsme nejrychlejší.
Vedly jsme buď my, nebo Sportovkyně.
AKTUÁLNÍ POŘADÍ
Do toho, týme.
Někteří si myslí, že jde kopání nejlépe vojákům,
ale je to práce pro hasiče.
Vykopaly jsme toho hodně.
- Vydržme. - Netrvalo to dlouho.
Neměly bychom už najít minci?
- Co je to? - Mince.
- Mince.
STRÁŽKYNĚ NAŠLY MINCI
- Podívej se, k čemu je. - Víc písku!
Strážkyně mají minci, která navýší množství písku.
- No tak. - Vyberte tým,
- na který ji použijete. - Na nás.
- Fér. - Už to skoro máme.
Vybraly jsme si Hasičky!
Strážkyně použily svou minci k sabotáži a navyšují množství písku Hasičkám.
S tím nic nenaděláme.
Tak jdeme.
To je ještě lepší.
To nic není.
Bude to cobydup.
Musíme to přijmout.
Prostě to dáme.
Nevěřily jsme, že kvůli tomu prohrajeme.
Musely jsme jen vyhrabat, co nám přidaly.
Naše snaha by byla marná, kdyby nás tohle stáhlo ke dnu.
Pomůžu ti.
- Pojďme! - Do toho, týme!
- Super. Osm. - Už to skoro máš.
- Už to bude. - Už to skoro máš.
- Devět. - Devět.
Tahle je poslední.
Všechny jsme dřely, protože jsme chtěly vyhrát.
Řekly jsme ji, ať vyleze, jestli je unavená,
ale pořád říkala, že je v pořádku.
Min-son, vystřídám tě. Musíš být unavená.
Tohle mě ničí.
To nic.
- Dobře, Hjon-dži. - Kopej po okrajích.
- Dva. - Dva.
- To je ono. - Naposledy.
- To je ono! - Přesně tak.
- Mám tě vystřídat? - Ne, Min-son.
Mám to převzít?
- Ne, jsem v pohodě. - Skvěle.
Naše motto zní: „Vždy jako v terénu.“
Chtěly jsme všem ukázat, že se nevzdáváme.
- Čtyři. - Čtyři. Dobře!
- Pět. - Pět. Hezky.
- Šest. - Šest. Dobře.
- Sedm. - Sedm. Hezky.
- Sedm. - Hotovo.
Zahoď lopatu.
Hotovo. Dobrá práce.
- Paráda. - Už můžeš vylézt.
- Polez. - Byla jsi jako Thor.
Jdu na to. Dokopu to.
Bože, ten písek…
- Počkat, jak jsi vysoká? - Mám 177 cm.
- Měří 177 cm. - Nejsme už skoro u vody?
Jak dlouho nám to trvalo?
Ze základny jsme odešly ve 14:40. Teď je 17:00.
Hasičky byly v nevýhodě a já měla pocit,
že je porazíme.
- Už bychom měly vidět tu hadici. - Já vím, už jsme hluboko.
Už to skoro máme.
Jako vykrádání hrobů.
Dobře.
Devět.
Je tam kohoutek, ne?
No tak.
Teď to nemůžeme vzdát.
Nikdo to nevzdává. Kdo říká, že jo?
Vidím konec.
Něco vidím. Přineste krumpáč.
Vezmi si krumpáč.
Využij svou váhu.
To je ono.
Už jsme blízko.
Viděla jsem tu trubku.
Viděly tu trubku.
Hoď to sem. Najdi ten kohoutek.
- Mám ho. - Vážně?
Pusť mě, Min-son. Mám energii.
Ne. To je dobrý.
Co to sakra?
- Pojď. Vytáhnu tě. - Vytáhni ji.
- No tak. - Dobře.
Nevzdaly jsme to.
Když vytryskla voda,
řekla jsem si: „Hasičky zvládnou cokoli.
My čtyři jsme nepřemožitelné.“
Pojďte sem.
- To byla dřina. - Dáme pokřik.
To bylo šílené.
Dáme pokřik.
Vždy jako v terénu!
- Do toho! - Do toho!
Bitva o arénu skončila.
Vyhrály Hasičky.
HASIČKY
Myslela jsem, že vedeme.
Jsem tak smutná.
Počkejte.
Můžeme si na chvíli promluvit?
Jistě.
Pojďme mimo stezku.
Po Bitvě o arénu jsme se vracely,
když nás odchytla jedna hasička.
Přišla za námi.
Říkala, že zítra přepadnou Vojačky.
Vojačky, Strážkyně, Sportovkyně, Hasičky. Zbyly čtyři týmy.
Souhlasila, že Vojačky musí ven.
Takže jsme potřebovaly alianci.
Vyhrály jsme výhodu, můžete to probrat
a přijít za námi, pokud se chcete přidat.
Ráno nám nabídl alianci jiný tým.
- Vojačky, že? - Ano.
Když nás poprvé oslovily, snažily se s námi vyjednávat.
Ale když jsme to probraly, rozhodly jsme se,
- že půjdeme za vámi. - Vážně?
Nejdřív navrhly, že půjdeme
- po vás. - Ony přišly za vámi?
Chovaly se k nám nadřazeně.
Prý nám „pomůžou“,
- když po vás půjdeme. - Jdeme za vámi,
- protože jste největší hrozba. - Jo.
Prý mluvily s Vojačkami a přišlo jí,
že se nad nimi Vojačky povyšovaly,
a proto by raději spolupracovaly s námi.
Vedoucí Sportovkyň byla velmi otevřená, což mi ukázalo,
že jim můžu věřit.
Naši nabídku znáte.
- Jo. - Probereme to.
- Pak přijdu. - Jo.
- Dík. - Dobrá hra.
- Vyhrajeme. - Dáme to.
Min-son.
Vypadá to pro nás výborně.
- Zaměřme se na Bitvu o základny. - Jo.
Nejdřív musíme říct…
Říct Vojačkám, že budeme spolupracovat s nimi.
- Bude to těžké skrýt. - Já vím.
VOJAČKY POBLÍŽ STANU NA ÚTESU
To jsme my.
Ahoj.
Tady jste.
- Ahoj. - Jak to, že vás nenašla?
- Co? - Jak si vás nevšimla?
Všichni jsou v pohybu.
Viděly jsme sem jít hasičku.
Nebyla tady. Šla tudy.
- Jo. - Řekla „dobrá hra“ a šla.
- Aha. - Chápu.
Je to vaše rozhodnutí.
- Lže. - Já vím.
Musely se otočit, když za námi přišla.
Je snadné je rozmluvit.
Řekly jsme, že jsme je viděly
a ona řekla, že jen pozdravila a odešla.
Ale tak to není. Viděly jsme ji odsud utíkat.
Ano.
PŘED 10 MINUTAMI
Pojď, Un-mi.
Vedoucí Hasiček šla tudy.
- Za Sportovkyněmi? - Ano.
Tam jejich základna není.
Přesně. Proč by tam šla?
Hele, jde za nimi.
Podívej, jak běží.
Jsou tak strašně nápadné.
Musíme je všechny zlikvidovat.
- Musíme za nimi. - Pojď.
- Pojďme teď. - Najdeme je.
Nejspíš odhalí naše slabiny
a prozradí je druhému týmu.
- Nic jim neřekneme. - Jasně.
Jistěže ne.
Asi ale neudržím vážnou tvář.
Nevadí.
Netváříš se moc šťastně.
Vůbec nevypadáš šťastně.
- Lhaly nám. - Lhaly.
Viděly jsme ji jít za nimi, že?
Řekly jsme, že jsme viděly hasičku,
ale ona řekla, že ona ne.
Prý na sebe jen narazily.
Prý o nic víc nešlo.
- Jsem ráda, žes tam šla. - Jo.
Skoro jsme jim věřily.
Postříkej je hasičákem.
- Jo. - Je konec.
Když se stane něco ve válce, jen střílíte.
Potřebujeme nový plán. Kdy myslíte, že se spustí siréna?
- Musíme taktizovat. - To mi povídej.
- Je to dřina. - I tak vyhrajeme.
Pochybuju, že někdo vyjde ven.
- Budou se bát jít najíst. - Já vím.
- Já bych nejedla. - Jo.
Ještě že máme dost jídla.
Ale nás se to netýká. Můžeme být venku.
- Už jste pily? - Ano, napij se taky.
Jak to šlo?
Viděla mě jedna vojačka, že?
Ano.
Vojačky požádaly Sportovkyně, aby šly po nás.
Věděla jsem to.
- Ale teď máme výhodu. - Jo.
Až se spojíme se Sportovkyněmi,
- budou mít utrum. - Jo.
To je šílené.
- Led. - Led!
Ano, dáme si led.
Dáme si led.
- Vidím chladicí box. - Chlaďák?
Je to chladicí box.
- Ať ho otevře velitelka. - Velitelka.
Jasně.
- Přečti nám to. - „Vstupenka k siréně.
Proberte, když začít Bitvu o základny.
Siréna se spustí 30 minut poté, co toto spálíte
- v ohništi v aréně.“ - V aréně?
V aréně?
Musíme tam nepozorovaně vklouznout.
Můžeme jít tam a zpátky.
Kde je voda?
Nejdřív se napijeme ledové vody.
No tak.
Je to moc dobré.
Vyhrály jsme i s pískem navíc.
A tři minuty jsme nemohly používat nástroje.
- Pravda. - Jasně.
Co to…
Tady Hasičky.
Schovejte vlajku a připravte se na zítřejší bitvu.
- Nesmí být moc utažená. - Dobrý.
- Je v bezpečí? - Ano.
- Dáme ji na stejné místo. - Jo.
Takhle, že?
Sportovkyně a Vojačky mohou ukrýt
svou vlajku v kterékoli ze svých základen.
- Schováme ji tady? - Myslíš?
Dneska bychom ji měly ukrýt tady.
Zítra posílíme základnu.
VOJAČKY CHATA
Stoupni si na tu římsu.
- Kde? - Tam.
- Tady? - Ano.
Co schovat naši vlajku ve skříni a tu od Policistek
- dát nahoru? - To je dobrý nápad.
- Že? - Rozptýlí je to.
Řeknou: „Koukejte, kam to daly.“
- Skřín je nenapadne. - Jasně.
Naši vlajku schováme ve skříni
a sem dáme vlajku od Policistek.
Šlo by to?
- Hej. - Ano?
Přines ji sem.
- Kterou? - Zamaskujeme ji.
- Nazeleno? - Jo.
Jen ji pomalujeme.
- Takhle? - Ať to není moc okaté.
Stačí světle.
- Je to maskovací barva. - Jo.
- Jsem ráda, že jsme zelené. - Kdybychom byly červené.
To teda.
Tadá.
Nikdo to nepozná.
Podle mě na to skočí.
- Vypadá to přesvědčivě? - Stopro.
ČTVERCOVÝ DŮM
- Ano? - Někdo klepe.
Ano?
Ahoj.
- Nemůže otevřít. - Sportovkyně.
Už jdu.
- Přišla jsi. - Ano.
Jste tu všechny?
- Jen já. - Jen ty?
Holky, pojďte sem na chvíli.
Přišla za námi sportovkyně.
To je hezké.
Přišla jsem jen předat zprávu.
Pokud se s námi chcete setkat,
- mělo by to být dnes večer. - Dnes?
Sejdeme se u základny Kaskadérek.
- Dobře. Známe to tam. - Ano.
- Uvidíme se v 19:40. - Tak zatím.
- Zatím. - U domu mezi stromy, že?
Půjdeme okolo loděnice. Pohyb.
Klouže to. Pozor, kam šlapete.
Hledaly jsme s Min-son zkratku k loděnici.
- No jo. - Ale žádnou jsme nenašly.
To jsou Hasičky, že? Podle směru?
Ano, všechny čtyři.
- Že? - Měly bychom jít.
- Jdou někam. - Musíme jít teď.
Musíme jít.
Rychle.
No tak.
Musíme na základnu Hasiček.
Nikdo tam není.
- U Hasiček? - Ano.
Můžeme ji jít omrknout.
Běžte napřed.
Musíme sebou hodit.
Najdeme jen vlajku.
Až ji najdeme, zaútočíme na jejich základnu, až přijdou.
Dáš mi vysílačku?
Jasně, vysílačka.
Prozatím pojďme.
AKTUÁLNÍ ČAS
Musíme jen najít vlajku.
Víc nepotřebujeme.
Hasičky nechaly základnu bez dozoru.
Kdykoli jsem šla ven, vrátila jsem se s informacemi.
- Sekyra. - Prosím?
Podíváme se, jestli tam je?
Je, kde jsme ji nechaly.
ČTVERCOVÝ DŮM
Rychle.
Vidím odsud jejich vlajku.
Je na stejném místě.
Ale je přivázaná lanem.
Co kdybychom ji trochu uvolnily?
- Cože? - Posuň se.
Budu hlídat.
Šly jsme na základnu a povolily to lano
a stáhly vlajku, aby to nešlo poznat.
Kde jsou dveře? Jiná cesta dolů není?
Sakra. Jak se sem dostaneme?
Kde jsou dveře?
Musí být někde tady, ne?
Nejsou tohle dveře?
To budou ony.
- Jo. - Jdeme.
Musíme toho zjistit co nejvíc.
Dveře.
Tohle jsou dveře?
- Jdeme? - Máme je.
Jak se zamykají?
Zkus do nich zatlačit.
Uvidíme, jak fungují.
Braň mi, abych otevřela.
- Neotevřu je. - Ne?
Nejde je otevřít.
- Necháme je otevřené. - Musíme.
Když ne…
- Co uděláme? - Co si počneme?
Jejich dveře jsou jedinečné.
Jsou zavřené bez sebemenší škvíry.
Nevěděly jsme si rady.
Jak se otevírají dveře bez kliky?
Počkáme, až se vrátí.
Až se vrátí?
Pořádně ty dveře zavřeme.
- Proč? - Ať vidíme, jak otevírají.
- Aha. - Budeme se dívat.
Zavřela jsem je. Uvidíme, jak je otevřou.
Jasně.
Schovám se a budu na vysílačce.
- Tamhle. - Jasně.
Drž se při zemi.
ČTVERCOVÝ DŮM
HASIČKY LODĚNICE
Pojďte za mnou.
Dveře Vojaček jsou zatarasené postelemi,
- aby nešly otevřít. - Dobře.
A ve skříňkách není žádné oblečení.
Vlajka už musí
být schovaná, ale tady není.
Je to tu opuštěné. Nic tu není.
- Nemusíme si dělat starosti. - Máš pravdu.
Necháme to tak.
Je 19:35.
DŮM MEZI STROMY
Odtamtud jdou vidět Vojačky.
- Není lepší mluvit tamhle? - Pojďme tamhle.
Budeme tam na ráně.
Teď máme alianci.
Pojďme se dohodnout na hodině a udeříme rychle.
Už jste byly u Vojaček na základně?
Viděly jsme ji jen zvenku. Jedna z nich tam neustále hlídkuje.
Už jsme se Sportovkyněmi utvořily alianci,
takže likvidace té největší hrozby hru jen usnadní.
Proto jsme chtěly jít po Vojačkách.
My jsme na jejich základně byly.
Tak povídejte.
- Co to sklo nahoře? - Uvnitř…
- To okno nad dveřmi. - Dveřmi…
Největší starost mi dělala
- případná půda. - Nemají půdu.
- Je tam jedna místnost. - Jedno patro.
Ale mají dvě základny.
Byly jsme v loděnici, ale nic tam není.
Nejdřív to tak vypadalo, ale bylo to jen na oko.
Tak co budeme dělat?
Půjdou dvě z každého týmu nebo tři?
Jedna základnu neubrání.
Ne když přijdou dva lidi a víc.
Nepůjdeme všechny?
- Vše hotovo do 20 minut. - Všechny?
- Můžou nás napadnout Strážkyně. - Byl by to pro ně risk.
Zatím si s nimi nedělejme starosti.
- Taky mě netrápí. - Řeknu vám proč.
Půjdou přes kopec.
Nestihnou to.
Aby se dostaly na jednu z našich základen,
musí projít přes základnu Vojaček.
Nejlepší by bylo, aby už bylo po všem.
Jeden člověk nic neubrání.
Přesně tak.
Pojďme všechny a zadupeme je.
Musíme je vyřadit, než dorazí Strážkyně.
Tak to musíme být rychlé.
Kdo vezme vlajku?
- Dnes jsme vám ji daly. - Můžete vy.
A my zítra?
Jo, a pak zaútočíme na Strážkyně.
Půjdeme společně. A vlajka bude toho, kdo ji vezme.
A co tohle?
Půjde nás všech osm a setkáme se na křižovatce.
Jakmile se poznáme,
zapískáme na píšťalku.
To bude signál k útoku.
Ještě něco.
Víte, jak je to ohniště v aréně?
Jakmile tam hodíme vstupenku k siréně,
máme 30 minut,
než začne Bitva o základny.
Takže tam musím běžet, spálit to a vrátit se.
To ti zabere většinu času.
Už víte, v kolik to začne?
Ještě ne. Navrhujete něco?
Všichni čekají, že to bude brzy ráno.
Obchod otevírá v osm.
Bude tam plno lidí.
Tak řekněme v osm, jen pro jistotu.
Takže…
Dobře, v osm.
Musíme si věřit.
- Budeme poslední dva týmy. - Jasně.
Jsme oddané jako psi.
- Pojďte. Na tři. - Dobře.
Raz, dva, tři.
Dáme to.
Kdybychom tu bitvu nevyhrály, bylo by to děsivé.
Nevyspaly bychom se.
Na-un.
Slyším tě.
Kde jsi?
Schovávám se před základnou Hasiček.
Chci vidět, jak otevírají.
Dobře.
Seděla jsem v křoví, až jsem kameněla.
Když jsem měla křeče, předklonila jsem se.
Když přišla další, tak jsem se zase zaklonila.
Vidíte, kudy se teď vracíme na naši základnu?
Přesně takhle půjdeme zítra.
Jen doufám, že nám nikdo nevezme vlajku.
Od teď nám to půjde ještě líp.
Vezmeme to dovnitř.
Pusťte mě k tomu, holky.
Jsi na to borka.
- Má silný stisk. - Díky.
- Pojďme dovnitř.
Měla bych si sundat ponožky.
Ano, sundej si je.
Přispíme si do osmi.
Do té doby nic nebude.
SIRÉNY: KDO PŘEŽIJE NA OSTROVĚ?
Překlad titulků: Barbora Page