Na-un.
Přicházejí Hasičky.
Rozumím.
Vidíte, kudy se teď vracíme na základnu?
Přesně takhle půjdeme zítra.
Jen doufám, že nám nikdo nevezme vlajku.
Od teď nám to půjde ještě líp.
Vezmeme to dovnitř.
Pusťte mě k tomu, holky.
Jsi na to borka.
- Má silný stisk. - Díky.
- Pojďme dovnitř.
Měla bych si sundat ponožky.
Ano, sundej si je.
Přispíme si do osmi.
Do té doby nic nebude.
Řekly, že vlajku schovaly ve stanu.
Zeptala jsem se, proč ne na základně Kaskadérek,
a ony odpověděly, že proto.
Napadlo mě: „Tak takhle otevírají ty dveře,“
ale pak se začaly bavit.
„Zítra v osm uděláme tohle a tamto se Sportovkyněmi
na křižovatce u Velkého stromu.“
Stálo to za to čekání.
7. DÍL: „STÁLO TO ZA TO ČEKÁNÍ“
V kolik to zahájí?
Možná přijdou hned, jak začneme.
Musíte přijít.
Musíte nám pomoct s obranou.
Máme jen jedny dveře.
Zítra opustíme naši základnu a budeme bránit tu vaši.
Přijdeme všechny čtyři.
Vojačky často posílaly více lidí do útoku
na základny ostatních.
Takže jsme jim mohly ukrást vlajku.
Mohly bychom je zradit,
ale pokud bychom vyhrály takovým podrazem,
za nic by to nestálo, což nám bylo všem jasné.
Bude lepší jim pomoct bránit chatu.
Jak se ty dveře otevírají?
Víte, kdy začnou?
Nebude to uprostřed noci.
Bude to v osm ráno.
- Jak to víte? - Když šly dovnitř…
To je skvělé.
- Zaslouží si pusu. - Přesně.
Mohly jsme…
Specializovala se na špionáž.
Špionáž? Je úžasná.
Na průzkumy chodila především Na-un.
Kdykoli jsem šla ven, přinesla jsem informace.
DEN 1 LODĚNICE POLICISTEK
Viděla jsem tři předměty zabalené v termofólii.
Na skříňkách bylo něco ostrého.
DEN 2 ČTVERCOVÝ DŮM
Byla jsem uvnitř.
Šly jsme do nemocnice.
Na-un seděla u stolu.
A prošla jména napsaná v kartě.
Šla jsem na obhlídku
a získala jsem informace.
Na výzvědy byla nejlepší.
Osm? To se chodí nakupovat.
V osm hodin na křižovatce.
Dva týmy se spojí a zaútočí na nás.
- Jsme jediný cíl. - Půjdou po nás.
Rozhodně.
Mluvily i o vlajce.
„Schovaly Sportovkyně vlajku v domě mezi stromy?“
A ta druhá na to: „Ne…“
Podle jejich konverzace
- ji schovaly ve stanu. - Ve své základně.
Možná to tam moc neznají.
Jo.
Uděláme to takhle.
Běžte sem hned, jak se spustí siréna.
Je to naše jediná možnost a zdá se být i nejmoudřejší.
- Vyhrajeme! - Vyhrajeme!
Do toho!
Opatrně, neuklouzněte cestou zpátky.
Zítra to bude fakt zábava.
- Ještě že už neprší. - Jo.
Dobrou noc, holky.
Vyspíme se, zatímco ostatní šílí.
Jistě, od toho jsou výhody.
VE STEJNOU DOBU CHATA
Soustřeďme se na čistě na obranu.
- Takže po tomhle půjdeme ven? - Jo.
Dobře.
- Jde to. - Ano.
Dobře.
Teď se ven jen tak nedostaneme.
To není problém.
Jen musíme dobře bránit.
- Dobře. Drží to. - Super.
Je 23:55.
Hjon-son a Un-mi můžou stát tady.
Na-un a já se schováme tady. Myslím, že přijdou tudy.
Zabráníme jim, aby vylezly nahoru.
Budou se muset přikrčit, aby vylezly. Tak jim vezmeme vlajky.
Jen ať si lezou.
Postříkám je hasičákem.
Pokud nás napadnou všechny čtyři,
- nikdo u nich nebude. - Jo.
Co napadnout jejich základnu, zatímco na ně budeme stříkat?
Co tam rychle zaběhnout?
- To by mohlo vyjít. - Ano.
Utíkej jako o závod.
Běhat určitě umím.
V armádě jsem vždycky soutěžila ve štafetě.
Šest let jsem běhala středně dlouhé a dlouhé tratě.
Musely jsme spoléhat na rychlost,
protože byly v přesile.
Nabídly jsme se já a Na-un.
Un-mi, až zítra použiješ ten hasičák,
zakřič.
Bude to náš signál.
A ty dělej nějaký rámus, abychom nepozorovaně odběhly.
Jasně.
Jen si počkáme, kolik tu zítra bude Hasiček.
Až je Un-mi postříká,
budeme mít šanci vzít jim vlajku.
V kolik vstáváme?
- V sedm? - V sedm?
- Hodinu před začátkem? - Ano.
Vážně doufám, že začnou v osm.
DEN 4
VOJAČKY CHATA
Nemůžu spát.
Neusnu.
Já taky ne.
Nemůžu… Kolik je hodin?
Je 6:20.
Jsem nervózní.
Je to tady.
Páni.
Měla bych se už obout.
Jako bych stála na startovní čáře.
Přesně tak se cítím.
Už dlouho jsem nebyla tak nervózní.
- Strážkyně asi taky nespí, že? - Ano.
Jsem tak nervózní.
STRÁŽKYNĚ ÚKRYT
Myslíte, že poběžím dostatečně rychle?
Musím se rozcvičit.
Kolik je hodin?
Teď?
Ještě 20 minut.
Proč je tu tak ticho?
- Proč? - Klid před bouří.
Přesně tak.
Každou chvíli.
Su-rjon.
Počkáme někde u stromů
a vyběhneme, až uslyšíme sirénu?
Čím blíž se nepozorovaně dostaneme k Vojačkám, tím líp.
Kolik je hodin?
Ještě deset minut.
Je skoro 7:50.
Doufám, že dorazí oba týmy.
Zbývá pět minut.
Měly bychom se připravit.
Jsem tak nervózní.
Zbývá jedna minuta.
AKTUÁLNÍ ČAS
VČERA VEČER
Ještě jsme si neurčily čas. Nějaké návrhy?
Všichni čekají, že to bude brzy ráno.
- Co ve čtyři nebo v pět? - Čtyři nebo v pět?
Budou mít nervy celý den?
Jestli je chceme znervóznit, pojďme v noci.
Zítra, nebo dneska?
Až zapadne slunce.
V noci nám to jde líp,
tak je necháme celý den čekat
a pak na poslední chvíli zaútočíme.
- Budou to muka. - Celý den nic.
- To je znervózní. - Přesně.
Nebudou moct ani jíst.
O důvod víc proč jít večer.
Tak řekněme v osm, pro jistotu.
Možná chtěly, abychom si myslely osm ráno.
- Pokud nepřijdou, tak to tak je. - Určitě přijdou.
Nebo si jen vychutnají celý den
- a přijdou večer. - Ve 20:00.
Aby nás znervóznily a držely uvnitř.
HASIČKY OBCHOD
Dobrý den.
Jsme tu první?
- To vám nemůžu říct. - Aha.
Určitě jsme první. Zbytek se bojí vylézt.
Přesně tohle chtěly.
Ať se bojíme a trčíme uvnitř.
A funguje to.
Kolik nám zbývá kalorií?
- Padesát. - Padesát.
- Máme pár rajčat. - Můžeme si koupit ještě dvě.
Musíme ty kalorie utratit.
Třeba začnou někdy tou dobou.
- Že by? - Mohly by spustit sirénu.
Člověk musí udělat všechno pro to, aby tu přežil.
Myslíte, že nás uvidí,
- když se schováme pod tohle? - Ne.
Možná nás dalekohledem sledují
- Sportovkyně. - Možná.
Nebudeme je taky sledovat?
Po osmé si vyrazí utratit kalorie.
Možná je uvidíme.
Podívám se.
Měla bych je vidět, jestli nás sledují dalekohledem,
ale nejsou tam.
Že? Měly bychom je vidět.
Nejsou tam.
Je tam prostranství.
- Jíme si dobře. - Až moc.
SPORTOVKYNĚ OBCHOD
Jak jsme čekaly, přišly jen Sportovkyně.
- Dobré ráno. - Ahoj.
- Ahoj.
Překližková deska stojí 130 kalorií?
- Ano. - Ta se hodí.
- Vezmeme si tři desky. - Jistě.
A jednu vysílačku.
Ostatní nesmí vědět, že máme vysílačku.
Jsou všichni uvnitř, kdyby se spustila siréna?
Když se nespustí do 8:40 nebo 8:50,
půjdeme do obchodu?
- Nemůžeme. - Dnes ne.
Je to malá cena za vítězství.
Máš pravdu.
Možná půjdeme domů.
Už je po 8:40.
Nejspíš nám chtějí zabránit v nákupu.
Začnou v divnou hodinu, aby nám to nevyšlo.
- Ví, že je to na kimčchi čige? - Jo.
- To je 400 gramů. - Ano.
Ale přihodím něco navíc.
Vypadá to skvěle.
Vezmeme si tři metry.
Až na devět kalorií jsme utratily všechno.
Děkuji.
- Zatím. - Nashle.
Hele.
Neví, kdy začne Bitva o základny,
- tak nevycházejí. - Nikoho nevidím.
Kalorie, které se neutratí v rámci 24 hodin, propadnou.
To je asi všechno.
KONEC NÁKUPNÍ DOBY
Propadla nám spousta kalorií.
Přes 4 000, že?
- Jinak to nejde. - Ano.
To je spousta masa.
Chvíli jsme si vystačily s čokoládou.
Kam se půjdeme najíst?
Trocha deště neuškodí. Někdy v něm i spíme.
Máme smaženou rýži.
Jídlo je hotové!
- Už? - Ano, bude to výborné.
- Paráda. - Lahoda.
DNY VE STANU
Jen si to představ.
Maso, kimčchi, fazolové klíčky, kořeněná pažitka…
Víš, co bude teď, ne? Zvedneš to a…
Dáš si k tomu kořeněnou pažitku.
A smaženou rýži s řasami a sezamovým olejem.
- Je hezké mít dům. - Co?
Je hezké mít dům.
Pokud přežijeme dnešní Bitvu o základny,
vyspíme se v domě s dveřmi.
Můžeme mít super poradu s tabulí a křídou
a pokecáme o starých dobrých časech.
Myslím, že nás dnes nevyřadí.
- Mohly by. - Taky myslím.
- Záleží na strategii Vojaček. - Jasně.
Mohly by nám vzít vlajku Strážkyně.
Nevíme, jakou mají alianci.
My a Hasičky se jako jediné najíme v klidu.
Dokonce i grilujeme.
HASIČKY ČTVERCOVÝ DŮM
To je šílené.
- Vypadá to skvěle. - Vypadá to úžasně.
Je to moc dobré.
- Sníme to a vyhrajeme. - Jo.
Všechno to kopání se vyplatilo.
Bitvu o základny zahajujeme my,
- tak nemáme nervy. - Jo.
Jsem úplně uvolněná.
Představte si, jak jsou ostatní týmy nervózní.
- Nemůžou se umýt, jíst. - Já vím.
Ale my jsme pěkně v klídku.
Máš hlad? Jsi v pořádku?
Trochu, ale teď stejně oheň nerozděláme.
Vydržím to.
- Musíme. - Zvládneme to.
Kolik je hodin?
Už je skoro 11:40.
Mám hlad.
Začnou vůbec před polednem?
Tak už ji spusťte.
HORLIVÉ PŘÁTELSTVÍ JEDNOTA
Musíme něco sníst, ať nás to nakopne a nabije.
- Když se hýbeš, máš větší hlad. - Jo.
Nevypadá to, že to spustí.
Změnily zničehonic plány?
Měly jsme jít v osm do obchodu.
To nic, Su-rjon.
- Protože dnes získáme vlajku? - Jo.
Vyspíme se v domě.
Dobře.
Jsem teď naštvaná.
- Tak tu zlobu dobře využijme. - Úplně zuřím.
Bude to před polednem, nebo odpoledne?
- O tom nic nevíme. - Možná si teď spí.
Přesně.
5 HODIN PŘED BITVOU O ZÁKLADNY
Chce se mi spát.
Mám takový hlad.
Ať už to začne.
Nenechte nás čekat.
Myslíte, že mají párty a říkají si:
„Pustíme se do toho večer?“
Musíme vymyslet, jak zdržet Vojačky,
dokud jim nepřepadneme základnu a nevezmeme jim vlajku.
Jak ochránit vlajku, kdyby se tu dostaly.
Co když vykopeme jámu?
- Snad o ni zakopnou. - Ano.
Chvíle pravdy se blíží.
Vážně doufám, že náš plán vyjde.
Snad někdo zakopne a spadne.
Mám to zkusit?
Dělej, že je to hlubší.
Dobře.
Kde je?
Tamhle!
Takhle?
To chcete?
Jen jednu nohu.
Pak půjdeme přímo pro vlajku.
Jak si přesuneme věci?
Vezmeme tohle?
- Vlajku Kaskadérek? - Ano.
Přivážeme ji na vršek domu mezi stromy.
Ještě něco, co si vezmeme?
Prozatím jen tu vlajku.
Zeptáme se těch dvou, jestli si máme vzít oblečení.
Schováme to.
Min-son, můžeš jít přímo za mnou?
Hrajeme a nikdo nás nesleduje.
Co vám tak trvalo? Už jsem pro vás šla.
- Našla jsem je. - Dobře.
Byly na cestě.
Přinesly jsme i tohle.
Super.
Vezmeme to nahoru?
Vytáhneme to společně.
Drž to co nejníž.
Hezky.
Dáme to dopředu.
Pokud se tu pokusí vylézt,
můžeme tím vytáhnout jejich vlajky.
Opravíme tady tohle a to na střeše.
Žebřík zablokujeme tímhle stanem.
Tak jo! Konečně můžeme spát v domě.
Mimochodem…
- Dalo mi to facku. - Vážně?
- Bože. - Je taková zima.
16:00 4 HODINY PŘED BITVOU O ZÁKLADNY
CHATA
Vojačky svou základnu ostražitě střežily.
Nejspíš se střídaly na stráži.
Jedna z nich byla pořád venku.
Bože.
Zničehonic zafoukal vítr.
Spadlo to.
Má to svá pro a proti.
Jsem ráda, že nemusíme na záchod.
Nic jsme nejedly.
Koupíme rajčata, až budeš pryč.
Strážkyně můžou jít útočit okolo chaty.
Měřila jsem, jak dlouho by jim to zabralo.
Trvá to jen tři minuty.
Dobře.
Stmívá se.
- Náš čas se blíží. - Skvěle.
Nic netuší.
Ty husy ani nevědí, že útočíme
za úsvitu nebo v noci, když nejde nic vidět.
- Ve dne neútočíme. - Nikdy.
Nechceme, aby nás viděly.
Jednotka speciálních sil obvykle přes den neútočí.
Operujeme hlavně v noci.
Možná to vidí takhle.
„Když zaútočíme v noci, budou mít hlad
a budou nesvé ve tmě.“
Přesně.
Připravily nás o základní lidské potřeby.
Proto čekají. Nemůžeme jíst ani jít na záchod.
Já to říkala. Chtějí, ať jsme ve střehu.
Cítím se teď tak izolovaná.
Já vím, je to…
V nejhorším případě přespíme zase tady.
Jediná možnost je vzít vlajku Sportovkyním.
Začínám být naštvaná.
19:00 HODINA PŘED BITVOU O ZÁKLADNY
Nebesa jsou na naší straně.
To je nejlepší obrana.
Hodně pršelo,
hřmělo a foukalo, což nám přišlo vhod.
Myslíte, že přes to uslyšíty kroky?
Ani náhodou.
Je to krásné počasí na smrt.
A na zabíjení.
Mám jít za Hasičkami?
Stačí říct. Zaběhnu tam.
- Prosím. - Ať už to začne.
Doufám, že všechno půjde podle plánu.
Mají tam pět schodů.
Dvě nebo tři z nás půjdou nahoru
a ostatní musí pomáhat zespoda.
Tady se nás pokusí zastavit.
Já budu vždycky vpředu.
Budu v přední linii, abyste jim mohly zezadu vytáhnout vlajky.
- Dobře? - Jasný.
Pojďte sem.
Pojďte.
Ať se dnes stane cokoli…
Raz, dva, tři!
Jsem nervózní.
Mám pocit, že dnes budou všichni draví.
- Půjde o život. - Přesně.
Tak já půjdu, holky.
Buďte tam v 19:50.
Nebojte se o mě.
Tak zatím.
DŮM MEZI STROMY
- Je tu velitelka? - Pojď.
- Můžu? - Jistě.
Zastaví nás na schodech. Tudy nás nepustí.
Dvě musí být vepředu otočené zády k sobě.
Půjde někdo se mnou?
Budu vepředu s tebou.
Až půjdeme nahoru, co nejvíc se zakloníme.
- Dělalas judo. - Jo.
Až tě chytí, stáhni je.
Musíme je stáhnout dolů.
Nemůžeme se jen dívat.
Když některou chytí, musíme jí pomoct z obou stran.
Vezměte vlajku.
- My je stáhneme po schodech. - Fajn.
Mám s sebou vstupenku k siréně.
- Pomalu. - Spálím ji v 19:35.
- Dobře. - Jo.
Spálím ji v 19:35, takže se to spustí 20:05.
I kdyby ne, buďte připravené.
- Z nějakého důvodu jdu pozdě. - Jasně.
- Začneme v 20:05. - Dobře.
- Tak jdeme. - Do toho.
Máme to v kapse.
- Připravila se velmi důkladně. - Že?
MÍŘÍ DO ARÉNY
VSTUPENKA K SIRÉNĚ
Začneme v 20:05. Spálila jsem to 19:35.
- Vše vědí. - Fajn.
S judistkou půjdeme po schodech nahoru zády k sobě.
Snad je co nejvíc přilákáme.
Zkuste je dostat zezadu, ano?
Ještě máme čas.
Spustí se v 20:05, že?
Jsem tak nervózní. Dala mi důležitou roli.
To zvládneš!
Jdeme.
- Do toho, holky. - Dáme to.
Baterka.
- Jak chceš. - Dobře.
Pomalu. Máme všechno?
Sekera…
- A co kladivo? - Mám ho.
Až tam budeme, povolím si boty.
Co ta baterka?
- Vojačky by nás mohly vidět. - Zhasni ji.
Počkat, stejně tu poběžíme.
Nechme tu kladivo i sekyru.
Položte je u toho kmene.
Rozpršelo se.
Nemůžu uvěřit, že prší zrovna, když máme začít.
Venku leje.
Bylo nám to úplně jedno.
Pracujeme v dešti pořád.
Pro nás se tím nic nezměnilo.
Budeme bojovat v dešti.
- Já vím. - To je šílené.
Nebesa jsou na naší straně.
Je to nejlepší obrana.
Vytrvalost se vyplácí.
Vážně jsme vytrvaly.
VYTRVEJTE, VOJAČKY
Ať je sem ani nenapadne vkročit.
Za tři minuty osm.
Dnes večer to vypukne.
Jde do tuhého.
Je to napínavé.
Ostatní týmy musí být nervózní.
Je osm.
Připravují se?
Už je po osmé.
Vážně?
Všichni tam půjdeme na písknutí.
Když se budeme muset stáhnout, zakřičte.
To se nestane.
Začínám být nervózní.
Připravte si bojové obleky dopředu.
Dvacet pět vteřin.
Čeká se hůře, když známe hodinu.
- Jdeme na to! - Pojďme!
Tak pojďte.
- Do toho! - Do toho!
Týjo, to počasí.
Počasí je dneska šílené.
Pět vteřin. Pět.
Čtyři.
Tři.
Dva.
Jedna.
BOUŘKA TŘETÍ BITVA O ZÁKLADNY VYPUKLA
SPORTOVKYNĚ STAN NA ÚTESU
Jdeme na to.
STRÁŽKYNĚ ÚKRYT
VOJAČKY CHATA
Je to tady.
Sundej vlajku.
Vylez.
S Na-un jsme byly infiltrační tým.
Jakmile se spustila siréna, lehly jsme si na zem.
- Půjdeme dál? - Tohle stačí.
CHATA VOJAČKY
Sakra.
- Vem kladivo. - Kladivo.
Kladivo. Rychle!
HASIČKY OPOUŠTÍ ČTVERCOVÝ DŮM
Jdeme!
STRÁŽKYNĚ OPOUŠTÍ ÚKRYT
Jdeme.
Připravte se na běh.
Jdeme. Je čas.
SPORTOVKYNĚ OPOUŠTÍ STAN NA ÚTESU
- Vezměte kladivo. - A sekeru.
Mám kladivo. Vezměte sekeru.
Dobře, jdeme.
Musíme si pospíšit.
Beru si hasičák.
Vytáhni pojistku.
Je venku.
Je 20:07.
Určitě přijdou tudy.
- Ty koukej sem. Já koukám tady. - Jo.
Snad sem Strážkyně přijdou rychle.
STRÁŽKYNĚ NA JELENÍ STEZCE
STRÁŽKYNĚ
HASIČKY
Zhasněte.
HASIČKY
SPORTOVKYNĚ
Už tam skoro jsme, Song-jon.
Hlídej tamtu stranu. Drž se v rohu.
- Hjon-son. - Rozumím.
CHATA VOJAČKY
HASIČKY, STRÁŽKYNĚ, SPORTOVKYNĚ
HASIČKY PŘED CHATOU
Sedni si.
Počkáme na Sportovkyně?
Jsou tady.
Trochu se posuneme.
Tady.
SPORTOVKYNĚ PŘED CHATOU
VOJAČKY, HASIČKY, SPORTOVKYNĚ
Rychle.
Jsou tady.
- Seržante. - Ano?
- Někdo jde. - Vidím pohyb.
Něco se tam hýbe.
Běžte tudy.
Pozor na ten strom v cestě.
Opatrně.
Jdeme!
Jen pojďte!
- Pojďte! - Jste tady!
- Jdeme! - Jdeme!
Tak se ukažte.
- Pojďte. - No tak.
Předveďte se.
Pojďte.
Do toho.
Kryjte nám záda!
Jedna by nám měla krýt záda.
Stříkaly po nás hasicím přístrojem.
Čtyři hasičky!
Potřebovaly jsme čas.
I když nás dostanou, musíme získat čas
pro infiltrační tým.
Čtyři hasičky!
Čtyři hasičky. Všechny čtyři jsou tady.
Moc toho neviděly, tak jsme běžely.
Musely jsme jednat rychle,
protože byly v přesile.
Běžela jsem v tom dešti jako o život.
Postříkej je.
Trochu dozadu.
Řekla jsem jim,
ať počkají, než opadne mlha.
Vespod je past. Myslete na to.
Pozor na tu past. Je tam drát.
- Tam je taky něco. - Jo, viděla jsem.
Podívej se za nás, Min-son.
Je tam toho víc.
Tak se ukažte.
Jen pojďte.
Pořád říkaly: „Jen pojďte!“
Bylo to otravné.
Pozor.
Hodila po nás hasičák.
Když ho vystříkala, hodila ho po nás.
To mě fakt naštvalo.
Strážkyně jsou už na cestě.
Napravo!
STRÁŽKYNĚ
KOUSEK OD CHATY
No tak, běžíme.
Hele.
Může jedna sem? Sportovkyně můžou jít nahoru.
Pozor na strany. Jdeme.
Raz, dva, tři.
Dobře.
Chyťte ji!
Vytáhněte ji.
Nehýbej se!
Vytáhněte ji!
Je pod ní.
- Vytáhni ji! - Pod ní.
- Kde? - Pod ní.
- Vytáhni ji! - Vytáhni ji!
- Tak jo, mám ji! - Dobře!
Kang Un-mi z týmu Vojaček je vyřazena.
Vytáhni ji!
Sakra.
Vytáhni ji!
Sakra.
Mám ji!
Mám ji. Pusť mě.
I Hjon-son z týmu Vojaček je vyřazena.
Vytáhla jsem ji první. Proč jsi vytáhla mou?
- Vrať ji. - Já ji měla první.
Cože?
Nevím, o čem to mluvíš.
I Hjon-son z týmu Vojaček je vyřazena.
Sakra, moje oči. Někdo…
- Co je? - Někdo po mně hodil hlínu.
Tak to ti oplatíme.
Asi čtyřikrát jsem řekla, že jsem jí vytáhla vlajku.
A když jsem vstala,
cítila jsem, jak mi někdo vytahuje vlajku.
Myslela jsem, že se někdo drží mé vlajky.
Ale tahala za ni ta, co jsem ji vyřadila.
Řekla jsem, že jsem ji vyřadila první a začaly jsme se hádat.
Vyřazené hráčky, dostavte se do arény.
- Dostala jsem tě první. - Já byla první.
Vzala jsi mi ji až po vyřazení.
Ne, já ti ji vzala první.
Dostala jsem tě první.
Vyřazené hráčky, dostavte se do arény.
Opakuji.
Vyřazené hráčky, dostavte se do arény.
Bitva o základny bude pozastavena.
SIRÉNY: KDO PŘEŽIJE NA OSTROVĚ?
Hrábne mi z toho.
To ony hrály špinavou hru. Nemůžu tomu uvěřit.
Je možné,
že se mýlím?
To je tak nefér.
To se nedělá.
Už nemůžu hrát. Musím do arény.
Neklesejte na duchu, holky. Jděte do toho a vyhrajte.
Nejhorší možný scénář se vyplnil. Mám husí kůži.
Nejdříve po Hasičkách?
- Jdeme jen po nich. - Jen po nich?
Zvládneme to.
Dnešní noc patří nám.
Jdeme!
Vytáhněte Hasičkám vlajku.
Hasičky působily ztraceně…
Sakra.
…bez své velitelky.
Cože? Co to je?
Sakra, kde se tu vzaly?
SIRÉNY: KDO PŘEŽIJE NA OSTROVĚ?
Překlad titulků: Barbora Page