- Jedno jídlo? - Jakýkoli?
- Co si řeknu? - No...
- Chřest s majolkou. - Pizza.
- Třeba... - Čokoládový dort posypaný kokosem.
Volské oko s hranolkami.
- Veganský raw salát. - Žeru pizzu každej den.
- Krevety na česneku. - Dostanu zmrzlinu na jiný talířek?
Žloutek pěkně propečený.
- S bulgurem. - Plnou masa.
Nesnáším, když se to smíchá.
- Telecí, vepřový a kuřecí. - Kurkuma.
Předmět...
- Cokoliv? - No...
Propisku.
- Kudlu. - Sekyru?
- Šidítko. - Dýku.
- To byl vtip. - Překrásný obraz.
Slíbíte mi, že budu mít pizzu každej den?
Slibuji.
Já jenom, že jinak bych byl hodně nesvůj.
Jak, nesvůj?
Víte, proč jsem tady, že jo?
Stojí tu, že jste chtěl podpálit dům, ve kterém spali vaši rodiče.
Tak takhle nesvůj.
To se ani trochu nestydíte? Hajzlové!
Jo, ty. Co čumíš?
- Jednadvacítka! - Jo, ten co se schovává.
Ten z jednadvacítky. Vyžral maso z pizzy a vepřovou panenku.
- První den a už to kazíš! - Jednadvacítko!
- Hej! Ne! - Ne!
- Podělaní nováčci. - Kolikrát ti to máme opakovat?
- Že můžu jíst jenom svoje jídlo? - Nebo to, co si s někým vyměníš.
Jo, to je Zákon.
Ten, co mi sežral jídlo, se na Zákon zvysoka vysral.
A zítra to s ním vyřídíme, ale nebuď jako Barbaři, co sežerou všecko.
Ne.
Barbaři z jednadvacítky sežrali moje jídlo.
Mám přinejmenším právo sníst...
Máš právo na to, že ti my, Loajalisti, ochráníme jídlo, což taky děláme.
Jestli ta vaše ochrana vypadá takhle, tak máme velkej problém.
Není to vždycky snadné, ale co začala Solidární revoluce,
díra je čím dál spravedlivější.
Když budeme všichni spolupracovat, Zákon se brzy dostane do nejnižších pater.
Copak nechápeš, že když někomu sníš jídlo,
ten někdo se naštve
a bude chtít sníst cizí jídlo?
A že to ohrozí spoustu dalších lidí?
Že to spustí řetězovou reakci a spodní patra zůstanou bez jídla?
Skončils?
Poslouchej, ty tupoune, sníš to křidýlko, a přesně tak to dopadne.
Tupoune?
Hele, co udělá tupoun.
Jo. Přesně tak to dopadne.
Jasně. Tobě se to mluví. Tvoje smradlavý krokety nikdo nechce.
Dáš si?
Fajn.
Ale zejtra nechci žádný překvápka, jasný?
Prima. Dojez, než odjede platforma.
Vedení zakazuje schovávat si jídlo.
Trestá to, jednou, jestli mi rozumíš.
Rozumím.
Proč nepotrestá ty prasvině z jednadvacítky, co mi sežrali pizzu?
Zákon o jezení vlastního jídla nezavedlo vedení, ale my sami.
A pamatujte, že jste měli štěstí, probudit se ve čtyřiadvacátém patře.
Příští měsíc můžete skončit mnohem níž.
Ale dnes, ve svůj první den, jste se zachovali čestně.
Respektujte ostatní a mějte na patře pořádek.
Nedovolte díře zvítězit.
„Nedovolte díře zvítězit.“
Jak se jmenuješ?
Zamjatin.
Perempuán.
Vlastně jsem měla nejradši šunkový krokety, co dělal můj přítel.
Ale to už je minulost.
Stýská se vám po něm?
Co v díře hledáte?
Čas.
Potřebuju čas, abych zapomněla na to, co jsem provedla.
Čtyřicet čtyři.
- Čtyřicet čtyři. - Čtyřiačtyřicítka!
Čtyřicet čtyři.
- Čtyřiačtyřicítka! - Předejte to dál, řekněte to těm nahoře!
- Čtyřicet čtyři. - Pošlete to dál!
Na patře 44 se přerušila komunikace.
Nevíme, jestli odtamtud pokračuje spravedlivé rozdělení jídla.
Zato od jednadvacítky to víme, hm?
Kolik je tu pater?
Tři sta třicet tři.
Na počtu pater nezáleží. Záleží, aby se jídlo dostalo do všech.
Bratři z pater 19 a 20 zítra sjedou do do jednadvacítky,
aby ochránili tvou pizzu.
Ti ze 42 a 43 zase sjedou na 44, aby se ti dole taky najedli.
Takhle to chodí.
A teď radši odstupte.
To tu nesmíme ani stát?
- Co jste při tom cítil? - Když jsem málem zabil rodiče?
Promiňte. Vteřinku.
Tady stojí, že jste chtěl zapálit pokoj,
ale na poslední chvíli jste si to rozmyslel.
Že shořel jen odpadkový koš, váš rozepsaný životopis
a pár prázdných krabic od pizzy.
Uvědom si, ty debile,
že když mě sem poslali, tak se mě asi bojej.
Kde je moje jídlo?
Kde je...
- Co se děje? - Jednadvacítka vzdoruje.
Něco mi říká, že je potrestaj jenom jednou.
- Tak pojďte! - Ty svi...
- Tumáš! - Do toho, dvaadvacítko!
- Jedem! - Vylezli na platformu.
Jestli je dvaadvacítka nezastaví, musíme je zpacifikovat my. A vy taky.
Jak, my?
Nepřišel jsem sem bojovat, o tom nebyla řeč.
- Včerejšek odpustím a čau. - Vyrobte si tyče z postelí, rychle!
Na.
- Co teď? - Nevím.
Révolution solidaire!
Hejbni zadkem!
Hej! Co se tam děje?
Chce, abysme bojovali. O jídlo. S těma shora.
My?
Hej, vy tam nahoře, slyšíte mě?
Nechte si mou pizzu, kašlu na ni, ale hlavně mi neubližujte. Prosím vás.
- Hej! - Kurva.
Horko! Pálí!
La plate-forme.
Jídlo, musíme shodit jídlo. Pomozte nám!
Zima.
Oni nás zmrazí!
Zima.
Hotovo, nic nezůstalo.
Je po všem.
No teda.
Jsi odvážný.
- Pořád je mimo? - Ano.
Chceš pizzu?
- Chceš pizzu, hajzle? - Dost!
Ten šmejd natropil spoustu škody.
Kvůli němu se dnes nikdo nenají, ale takhle my problémy neřešíme.
Ne.
Vy to máte vymyšlený moc fajnově.
Co?
Nemyslíš, že vina není jenom jeho?
Včera jsem si mohl dát něco jinýho, přijelo mrtě jídla, ale nenechali jste mě.
- Takže je to naše vina? - Jenom říkám, že trocha svobody někdy...
Ne! Opovaž se to říct!
Ne.
Svoboda neznamená, že můžeš jíst, co se ti zlíbí. Rozumíš? Jasný?
Je mrtvá.
Ne! Ty hnusná svině! Podělanej zasranej sráči!
To bylo fakt odvážný.
Dost!
Co s ním uděláme?
Vy nic. Já ho odvezu dolů, dokud nepotkám Pomazaného.
Pomazanýho?
To jsou ti, co měli tu čest poznat Mistra. Muže, jenž položil základy Zákona.
Dohlížejí na jeho dodržování...
Počkej, tak moment.
Mistra?
Někteří mu říkají
Mesiáš
nebo Šlechetný.
- Nikdo neví, jestli ještě žije. - Nebo jestli kdy existoval.
Kdysi dávno,
předtím než jsem přišel, vyslal Mistr poselství naděje.
Prý přežil celý měsíc bez jídla.
V jednom z nejnižších pater, meditací.
Následující měsíc se probudil ještě níž, v patře, kam se jídlo nikdy nedostalo.
Odřezával maso z vlastního stehna...
a krmil jím potřebné, své Pomazané.
Od té doby, měsíc co měsíc, šíří poselství solidarity napříč dírou.
V boji za spravedlivé rozdělování jídla.
A všichni společně to dokážeme.
I kdyby měly padat hlavy.
Když to říkáš, Robespierre.
Jenže já jsem už dva dny o hladu.
Chci svou pizzu!
Seš si tím jistej, Robespierre?
Nechtěl by tvůj Mistr, abys ji rozporcoval na kousíčky
a rozdělil mezi potřebný?
Máš ji i upečenou.
Kanibalismus je zakázaný od doby, kdy nám Mistr svou obětí ukázal směr.
Každej den si vymyslíš nový pravidlo.
Jídla těch, co včera zemřeli, se musejí vyhodit.
- Vyhodit? - Je zakázáno sníst víc než jedno jídlo.
Proč proboha?
Svévolné rozdělování zbytků prospívá jen několika jedincům.
Nikdo nebude respektovat zákon, který umožňuje nerovnost.
Rozdělení nemusí bejt svévolný, sníme si to prostě sami!
Takže, alors...
Slávky, bůček a pečené jehněčí.
Nyní jste strážci jídel po těch, kteří již nejsou nad vámi.
Každý den musíte zkontrolovat, že jsou nedotčené,
a pak ty zdroje nesvárů zničit.
Smíte si jídlo vyměnit, ale pak musíte vyhodit to svoje.
Tak jo.
Je to tak lepší, věřte mi. Nikdo by neměl těžit ze smrti souputnice.
Jdeme!
Jak ho potrestáte?
Krutě, ale spravedlivě.
Snad potkám Pomazaného před blokádou na čtyřiačtyřicátém.
Moc jich nezbývá.
Dodržuj Zákon.
A prosazuj ho.
Ty tomu všemu věříš?
Je poslední den.
Tak se předveď.
Mám radši vědu.
Nejsem tak blbej, jak vypadám. Zasvětil jsem život čistý matematice.
Ale přestal jsem.
Proč?
Kvůli tomuhle. Odmocnině mínus jedna.
Řešení týhle odmocniny se v matematice říká imaginární jednotka.
Imaginární.
Došlo mi, že když akceptujeme řešení,
který neodpovídá žádný fyzický realitě ve vesmíru,
nemůžu už nikdy věřit matematice.
Ničemu.
Odešel jsem z univerzity, nechal jsem výzkumu.
Opustil jsem rodinu.
- Kvůli tomuhle jsi opustil rodinu? - Vrátil jsem se k rodičům.
Máš děti?
Co ti vadí na imaginárním?
A ty máš děti?
Imaginární neexistuje.
A k ničemu nám není.
Pověz mi o sobě, Perempuán.
Potřebuju čas, abych...
si odpustila.
Tenhle měsíc došlo jídlo až do 175. patra!
- Sto sedmdesát pět pater. - Musíme to oslavit!
Slyšels to? 175.
Pojď.
- Kam? - Tančit.
Tančit? Zcvokla ses?
Tak jo.
Sto sedmdesát devět. Cannelloni a vepřové nakyselo.
My máme pizzu a krokety.
Dole prý někdo nechce spolupracovat. Že sežerou všecko, co přijede.
- Co máš za jídlo? - Dezert, pantxinetu.
Rádi si někdy dáme dezert.
- Nevidíš, kde jsme? - Systém funguje čím dál tím líp.
Nesmíme pochybovat.
Sto šedesát devět!
Nějaký novinky shora?
Zásek na sto šedesát devítce, víc nevíme.
Snad jim Robespierrovi kumpáni ukážou, zač je toho Zákon a rozbijou jim hubu.
Zákon je láska. Zákon je vůle.
Zákon je láska v rukou vůle.
Hlupci, nenechte se zmýlit, láska existuje i v díře.
Cítíte se sami a opuštění, avšak Zákon, Zákon platí pro všechny.
Byl ve 165. patře, pětadvacet dní bez jídla.
Magor.
Mám novou kolegyni. Prý je hodně nováčků i nahoře.
Dole taky.
Minulej měsíc umřelo hodně lidí.
Taky jsme byli noví a naučili jsme se dodržovat Zákon.
Naučili jsme ho dodržovat ve čtyřiadvacátým patře.
Všichni jsme byli vybráni, všichni vystoupáme na samý vrchol.
Chmury jsou jen stíny, jež přejdou a odezní.
Kdo je smutný, nepatří mezi nás. V našem nitru je láska a síla.
Zřete. Zřete Mistrovo světlo, kterak září na všechny nás.
I kdyby náš dům lehl ohněm a mečem,
jeho neviditelný dům zůstane stát.
Jeho neviditelný dům nikdy zkázy nedojde.
Vy, kdož dosud neznáte jeho význam.
On je ve středu všeho dění.
On je kouzelník.
On je život. On jej dává.
On je plamen...
v srdcích mužů a v jádru všech hvězd.
Zřete. Zřete Mistrovo světlo, kterak září na všechny nás.
Přestane-li se vůle ptát proč,
pak přestane existovat a nikdy se nenaplní.
Vidí Zákon, avšak nechápe jej. On je plamen, jenž hoří...
Nech toho!
- Konečně přišlo znamení! - Pomazaní zbaví díru Barbarů.
Dost bylo strachu.
Proč nesjedou a nechrání naše jídlo?
A nechat nahoře ty, co porušujou Zákon? To by byla hromadná sebevražda.
Zákon. Zákon je moc.
Přísnost. A řád.
Kdo rovný jest, rovným zůstane, a kdo je nečistý, nečistým zůstane.
Sklapni zobák!
Kde to bylo?
Hodně vysoko. Musíme vydržet ještě spoustu dní.
Musíme odhalit a zničit zrádce.
Smrt bude krásná.
Smrt bude pečetí naší pravé lásky.
Konej dobro nyní
a budeš od této chvíle odměněn.
Konej dobro nyní a budeš od této chvíle odměněn.
Dobrá zpráva. Zůstaly jenom záseky na patrech 169 a 168.
Barbaři se snaží sabotovat komunikaci,
ale Pomazaný vůdce vzkazuje, že do osvobození musíme být silní.
Ne jednovokou! Šilhavou! Kurvadrát!
Máme najít šilhavou ženskou a mrzáka,
co se před měsícem na 176 ládovali jako prasata.
A pak obra, co zneužil kolegu na devadesát osmičce.
- A čtyřiadvacítku! - Jakou čtyřiadvacítku?
Tlustoprda! Nějakýho špekouna!
Tlusťocha, co na čtyřiadvacítce
snědl jídlo mrtvých souputníků, hajzl!
- Co jste měli za patro? - Čtyřicet šest.
A ty?
- 74. - Bezva.
Dobře.
Neboj, nikdo neví, že jsme byli na čtyřiadvacítce.
Viděli nás.
Až přijede jídlo, musíme snít jenom vlastní porci.
Nebo to, co si vyměníme. Objednal jsem si pizzu.
A já krokety.
Jestli se nenajím, tak umřu.
Až přijedou, musíme poslouchat, ale pak se zařídíme podle potřeby.
Potrestají nás.
Ne, nejste tu proto, že se vás bojí.
V 16 letech jste odešel ze školy.
Všechny vaše obchody skončily krachem.
Žena a děti vás vyhodili z domu.
A vaši rodiče už vás taky mají po krk.
Tohle místo vám nabídli proto, že podle nich potřebujete disciplínu.
Disciplínu.
Jakou disciplínu?
Disciplínu, abyste se přestal tak dětinsky dožadovat pozornosti.
- Co děláš? - Udělal jsem spoustu chyb.
Mám hodný kluky.
Chytrosti moc nepobrali, jsou po matce, nezazlívám jim to.
- Co to povídáš? - Snědl jsem, co jsem neměl.
Nepřibližuj se.
Neměl jsem to jíst. Nepřibližuj se.
- Nepřibližuj se! - Disciplína!
Nechci tě stáhnout s sebou. Nebudou tě trestat za to, žes mi pomohla.
Až vylezeš, zajdi za dětma. Řekni jim, že jsem je měl vždycky rád.
Řekni jim, že aspoň na konci...
jsem to myslel upřímně.
Chci věřit, že netrpěl.
Že hned zemřel.
Zdarec.
Tož nahoře pohoda jak sviňa. Zatím nikde ani Barbar.
Máme paellu a smaženú rýžu.
Krokety.
Veganský raw salát a roštěnec na pepři.
Po sedmdesát jedničku jsou samí nováčci a Loajalisté.
Máme kliku, jednapadesátka je dobrá. Jednou denně sjede platforma s jídlem.
Musíme se během pár minut najíst.
Co sis poručila?
Hej.
- Co sis poručila? - Švestky.
Tak nic jinýho nesmíš. Pokud si to s někým nevyměníš.
To je tvůj předmět?
Můj polštář.
Bez něj neusnu.
Někdo z nováčků se vykmásnul na pravidla.
Máme nahoře dva záseky, patro 46 a pak někde nad něma.
Ale je tam Pomazanec, brzo jim dá do ringle.
Zítra se najíš.
- Barbar na čtyřiapadesátce! - Ten, co byl na dvojce!
- Barbar na 54. patře! - Čtyřiapadesátka je Barbar!
Vydával se za jednoho z našich, ale poznali ho a napadl nového kolegu.
- Ten ze dvojky! - To je on. Ze dvojky.
Co ho lidi z jedničky nedokázali zpacifikovat.
Ten dobytek se prej tak přežíral, až se z toho dycky poblil.
Zítra mu sjedeme naložit. A bude.
- Pojedu taky. - Ne, to není nutné.
Nemá kam utéct.
Neuteče, ale pravidla mluví jasně. Nejdřív čtveřice ze dvou pater nad ním.
Dáme mu co proto!
Můj parťák umřel kvůli šmejdům, jako je tenhle.
Co se ve druhým patře přežíral jak prase.
Když se porušuje Zákon, umírají lidi. Čím výš, tím větší zodpovědnost.
Rozumíš?
Chápu tvůj vztek.
Tenhle typ lidí všecko zkurví.
Svině!
Jo! Dagin Babi!
Pomazanec je Dagin Babi! Hej! Je to Dagin Babi.
Pomazanec je Dagin Babi.
Zachrání nás. Ten chlap nemá slitování.
Nesmí nám zdrhnout.
- Co to kurňa děláte? - Spravedlnost.
Vy ne!
Šílíte? Tohle nesmíte.
- Lepší šest než čtyři. - Je to proti Zákonu. Ohrozíte komunikaci.
Třípatrová mezera je úplně v pohodě.
- Slezte. Jedeme my. - Ne. Neslezem.
Vyberte si. Buď nám pomozte bojovat, nebo si tady udržujte zasranou komunikaci.
Jeď s nima, pohlídám komunikaci.
Rozkazy shora, potřebujeme na toho dobytka posily.
Svině. Drž zobák.
Holky, nechci potíže. Pokládám to.
Ne!
Ty děvko!
Počkej. Nedělej to.
Nic špatnýho jsem neproved.
Nech mě si jít po svým. Jsem tady zavřenej už rok a půl.
Prosím tě.
Jedl jsem, abych nabral sílu.
Prosím tě. Chci přežít jako všichni ostatní.
Ne! Musíme jet dál.
- Ne! - Daleko nedojede.
O něj nejde. Není to kvůli němu.
Ty tu nejsi první měsíc, že ne?
Jsem tady už půl roku.
První den
mi parťačka...
Kekaši,
vysvětlila
Zákon, a já ho pochopila.
Není to spravedlivej Zákon.
Omezuje se na ochranu jídla, co si objednáme při příchodu do díry.
Ale...
pořád lepší než nic.
Vždycky jsme Zákon dodržovaly.
Jedly jsme jenom vlastní porce
a účastnily se pacifikací, když bylo třeba.
Ale jednou...
jsme našly kluka, podvyživenýho, v agónii.
Vzaly jsme jídlo po nebožtíkovi a nakrmily ho víc, než mu náleželo.
Pár dní nato...
přijel Pomazaný.
Dagin Babi.
Dagin Babi je ze všech nejpřísnější.
A je čím dál horší. Mnohem horší.
Rozhodl se, že nás příkladně potrestá.
Za porušení Zákona.
Kekaši se bránila a...
vydloubla mu oči.
Dagin Babi ji nechal přivázat nahou a bezbrannou na platformu
a poslal ji do nižších pater.
Musela jsem se dívat,
jak ji o pár pater níž
sežrali!
V díře nebudeme nikdy v bezpečí.
Ne všichni Pomazaný jsou takoví.
Před měsícem přijel jeden právě včas, zachránil spoustu lidí před vyhladověním.
A jak myslíš, že se dostal do vašeho patra?
Musíme pomáhat dál.
Být spravedlivější.
Musíme zatnout zuby, dokud se odsud nedostanem.
Tobě to ještě nedošlo?
Odsud nikdo neodejde.
Nikdo tady nepřežije.
Jedno ale udělat můžeme.
Utéct.
Utéct během přestávky.
Čeho?
Vždycky na konci měsíce,
když přijdou uklidit díru,
ten plyn, kterým nás uspávaj...
Je to obdoba sevofluranu.
To je ta pravá chvíle.
Ale... znáš způsob, jak neusnout?
Hledám ho měsíc co měsíc.
Zatím neúspěšně, ale...
když na to přijdeme, dostaneme jedinou šanci.
A proto
musíme jet níž.
Co vlastně hledáme?
Ne!
To je Daginovo znamení. Teď, nebo nikdy.
Dagin Babi jede dolů se svýma lidma,
ale na čtyřicet šestce je zásek, budou muset vystoupit a uplatnit Zákon.
To je naše šance. Musíme jim dneska ujet.
To je šílenost. Co když to nevyjde?
Když to nevyjde, tak nevím, ale vím, co bude, když nás dostihne.
Nevezmeme ho s sebou?
Zabijte mě.
Vystupte.
Slyšel jsem o vás pozoruhodné věci.
Ano. O vaší rozhodnosti zúčastnit se jedné pacifikace,
byť vám nepříslušela.
Za odměnu dnes dostanete k jídlu vína, co hrdlo ráčí.
No tak, nestyďte se.
Jezení není jen právo, ale i povinnost.
Potřebujeme silné muže a ženy, kteří budou bránit Zákon.
Dobrou chuť.
Pusť ji, kurva!
Pusť mě!
- Co to děláte? - Nech mě!
- Co to děláte? - Prosím vás.
Musíme dodržovat Zákon.
A zajistit jeho dodržování.
Vždycky. Bez výjimky.
Znáte pravidlo čtyř následujících, viďte?
Ó, jistěže znáte.
Tak mi tedy povězte,
proč jste jim k čertu dovolili přidat se k pacifikaci?
Co prosím?
Já... Já jim říkal, že se to nesluší.
Ale nijak jsi jim nebránil.
Ne, ale chápejte mě, přerušil by se komunikační řetěz...
I slepec pozná chrabrost tvého činu.
Uděláme to takhle. Dnes už to neklapne, ale zítra
si i ty dáš vína, co hrdlo ráčí.
Zapiješ s ním poslední večeři.
A pak tě popravíme za dvojí zanedbání povinností.
Ale... Vždyť jsem přece...
Dvojí zanedbání.
Jednak jsi nesjel, když jsi měl, a zadruhé jsi dopustil, aby sjely ony.
To se týká i tebe.
Proto přijdeš o ruku.
A ona? Proč já a ne ona?
Neříkals, že jste ji obelhali? Ona nevěděla, že porušuje Zákon.
Přišlo mi lepší mít posily.
Zákon se nevykládá! Dodržuje se!
Co je pro věrného omluvou, to je pro zrádce výmluvou.
Udělala jsi chybu. Přijdeš o ruku.
Nemůžeš trestat toho, kdo brání Zákon!
Ne. Pleteš se. Zákon se nechrání jeho porušováním.
Ba co víc, kdo takto činí,
dříve či později si vyloží Zákon podle svých potřeb.
Něco ti povím.
Tolik lidí zemřelo, hodně ztratilo, abychom se dostali až sem.
Já oči.
Tvoje kámoška dobře ví, co znamená něco ztratit.
Ačkoli to vypadá... že se nepoučila.
Zhřešila jsi podruhé.
Čeká tě stejný osud jako tvou souputnici.
- Ty svině! - Nic není náhodné, vůbec nic.
Zabíjíme, aby v budoucnu nikdo nezabíjel.
Pod námi je mnoho Barbarů, a zvěř zažene jedině strach.
Teror je poselstvím.
Když ji necháš žít, tak uteče.
Mluv, synu.
Mají plán.
- Prozraď mi ho. - Slyšel jsem, jak se bavily.
Myslely si, že spím.
Ale já nespal.
Protože když jsem vzhůru, dozvím se nejvíc věcí.
Ona jí řekla o místě, kde tenhle svět vzniká zas a znova.
A řekla jí, že když sní psa, vzbudí se ze sna a bude moct utéct.
Chtěly mě unést, ale já psy nejím.
Neboj, synu.
Nikdo nebude jíst psa.
Jste v díře první měsíc?
Dobré ráno, sousedi. Nový měsíc v díře.
Máme růžichu a kaviár, ale jen tak za něco je nevyměníme.
- Kdoví, co ta žebrota má. - Nemluvte s těma nahoře.
Třiasedumdesátko, kde mám jídlo? Mám hlad!
Zkurvený Loajalisti.
- Kdo jsi? Identifikuj se. - Polib mi prdel! Identifikuj se sám.
Nemluvte ani s těma dole.
Mluvení mě vyčerpává.
Striktně jsem dodržoval Zákon, a před měsícem, na 203,
se na mě všichni vysrali!
Co jste si přinesl?
Na krájení chleba.
Doma ho kupuju krájený, ale tady, nevím nevím.
Dáte mi ho?
Jedno udělat můžeme.
Utéct během přestávky.
- Znáš způsob, jak neusnout? - Hledám ho měsíc co měsíc.
Musíme jet níž. Musíme najít Topícího se psa.
- Hej! - Čumte na toho dobytka.
- Přestaň! - Musíš dodržovat Zákon!
Hej. Co to děláš?
Tak hele, to se nesmí! Sjedu za tebou a vykostím tě.
- Na jídlo se nešlape! - Pojeďte radši se mnou.
- Prasata! - Dodržuj Zákon.
Seš hluchá? Ta ženská je hluchá, říkám jí ať sleze, a vůbec mě nevnímá.
Jedete?
Ovšemže.
Tak pojď.
Sám nic nezmůžeš.
Chceš se vzepřít Loajalistům? Musíme být jako oni. Sjednocení.
Slezte! Dodržujte Zákon! Budu ho bránit vlastním životem.
Seš si tím opravdu jistej?
Tak hele. Nikdo nás nebude omezovat. Ne. Jsme dospělí, nenecháme si poroučet.
To jehněčí je fakt žrádlo.
Jedou Barbaři!
- Zkurvený Barbaři! - Zasraný barbarský svině!
Chcete přežít tresty a mučení? Nastupte.
Zítra přijedou Pomazaný.
Shromáždíme všechny Loajalisty a přijedem vás pobít, jednoho po druhým.
Slyšíte mě?
Musíme ho zneškodnit.
...je vám to jasný?
- My takoví nejsme. - Vy svině!
Narodili jsme se svobodní. Loajalisti svobodu nenávidí.
Proto nás nenávidí! Protože jsme svobodní a vždycky budem.
Nemůžou nám bránit dělat si, co chcem.
Je tu tolik jídla. Proč si nevzít, na co máme chuť?
Celej život sníme o svobodě.
Naskoč, hele co nás je.
Jsme tu celou věčnost, máme větší práva než oni.
Za svobodu.
Žer!
Nastupte!
- Svoboda je nahoře. - Nastup.
Nebudete mě nikam nutit!
Chtějí nás dusit. Omezovat.
Je čas.
Za svobodu!
Stačí. Tady zůstanem. Je nás dost.
Svobodní muži a ženy. Tady se usadíme.
Namaloval si to na zeď domu, později to převedli na plátno.
Není to úžasné? Je to originál.
Jsem tak ráda, že konečně dáme těm prokletým sektářům za vyučenou.
Ale nejdřív se musíme zorganizovat.
Vážení, vítejte v mém skromném obydlí.
Skromný hovno.
- Dyť patří k nám. - Tento roh by byl...
Sklapni, ichtylko.
Spanilá kráva.
Zato ty máš manýry.
Dnes budem to potěšení mít
vína a pokrmy lahodné okusit.
Na stůl nám přistane crème de la crème,
vše skvěle ochucené.
Pak přijde sladké, dezert krémový
ke kávičce, ke kávičce.
Pak přijde sladké, dezert krémový ke kávičce.
A k milování.
Co to je? Vstávat!
Vstávejte, kurva.
Jedou dolů!
- Připravte se! - Kurvy!
Připravte se!
- Kurva. - Třetí den.
Koukni na toho zmrda.
A do konce měsíce už se nenajíte.
Ano, platforma každý den sjede, avšak sjede prázdná, bez jídla.
A až budete vyhladovělí a vyčerpaní,
sjedeme my a dorazíme vás.
- Ty svině! - Postav se nám!
Tuty mrdky pod náma necháš taky chcípnout hlady?
Ne. Dole je spousta sviní jako jste vy.
- Jo. Co s nima uděláš? - Odsoudíš je k smrti taky?
Je to hrůzná cena, ano, ale ochrana Zákona za to stojí.
Dávejte pozor.
Vzdejte se, a potrestám jen strůjce této absurdní vzpoury.
Poslouchejte! Soudruzi! Soudruzi, nabízí nám východisko.
- A docela rozumné. - Drž hubu, dědku.
- Hajzle. - Zalez!
Slepec blafuje. Neodsoudí vlastní lidi k smrti.
Co když se pleteš? Co budeme žrát?
Co teď?
Co sjet dolů...
a sníst jeho kumpány?
Slyšels to, ty slepej čůráku? Sjedem dolů a sežereme ty pod náma.
Po letech dřiny přišel můj velký večer.
Moje čtvrtá výstava. Vystavovala jsem vedle špičkových umělců.
Představila jsem skulptury znázorňující brutalitu zvířat.
Přišel i můj přítel. Přivedl syna, abych ho poznala.
Jenže...
Děti jsou neposedný.
Aspoň tohle bylo.
Vystavovala jsem i zuřivýho psa.
Krutýho.
Děsnýho.
Místo drápů měl nabroušený nože, vytasený na pozorovatele.
Takhle to dál nejde. Když nebudeš jíst, tak umřeš.
Varovali mě, že je to nebezpečný.
Ale podle mě mu to riziko, ta výzva,
dávala punc jedinečnosti.
Zakázala jsem jim nainstalovat zábranu.
To děcko pořád pobíhalo.
Až zakoplo.
A jeden dráp...
Jeden z těch nožů...
mu probodnul oko.
Chci věřit, že netrpěl.
Že hned zemřel.
Právníci to zahráli skvěle.
Podle soudce to byla nehoda.
Pojišťovna to zaplatila.
Stala se ze mě nejuznávanější umělkyně poslední generace.
Na dílech o zvířecí brutalitě jsem vydělala miliony.
Hlavně na psovi.
Barbaři!
- Útočte na kotníky! - Řežte kotníky!
Revoluce začíná!
- Připravte se! - Do střehu!
Barbaři, na ně!
Obraz...
Proč je tak důležitej?
Ty.
Dokonči, co jsi začala. No tak.
Nemáš se jak bránit.
A já mám nůž.
Ale mám lepší nápad.
Můžu ti ošetřit rány
a do konce měsíce tě krmit tvým vlastním masem.
Krájela bych opatrně, aby tě to nezabilo.
Pak bys byl hoden svého Mistra.
Ale neudělám to.
Nepoužiju svou představivost, abych někoho mučila.
Ani nemusíš.
Už jsi nás všechny odsoudila.
Ten pes byl nebezpečný...
ale nedala jsem si říct.
Kdybych mohla vrátit čas a zachránit ho...
Ale nemůžete.
Co v díře hledáte?
Čas.
Potřebuju čas, abych si odpustila.
Potřebuju utéct.
Od toho, co jsem provedla.
Odcházím.
Chcete jít se mnou?
Ne.
Nikdy v životě jsem si takhle neužíval.
Jsme vězni sebe samých. A před tím...
není úniku.
Až ucítíme plyn...
- Bude ta pravá chvíle. - Znáš způsob, jak neusnout?
Když to klapne, budou si myslet, že jsme mrtvý.
Ale pak se probudíme.
Vyvezou nás nahoru s mrtvolama, a pak...
něco vymyslíme.
- A když to nevyjde? - Umřeme.
Potřebuju utéct.
Kdybych mohla vrátit čas...
Potřebuju utéct.
Kdybych mohla vrátit čas a zachránit ho...
Potřebuju utéct.
Zachránit ho.
Nahoru smějí jen oni.
Neopustím ho.
Tvá cesta skončila, ale on
dostane druhou šanci.
„Společně jsme vyrazili a společně jsme putovali.
Měli jsme stejný osud a stejné štěstí.“
Tvá cesta je u konce, můj šnečku.
Ona je to poselství.
Ty.
Co tady děláš?
Překlad titulků: Jiří Nehyba