- Ett måltid? - Hva som helst?
- Akkurat hva jeg vil? - Tja...
- Asparges. - Lasagne.
- Pizza. - En...
Sjokoladekake med kokossukker.
Speilegg med pommes frites.
- Rå vegansk salat. - Jeg spiser pizza hver dag.
- Hvitløksreker. - Vaniljeisen i en egen skål?
Plommen må være helt fast.
- Med bulgur. - Den med mest kjøtt.
De må ikke røre hverandre.
- Og hel. - Oksekjøtt, svin og kylling.
Og gurkemeie.
En gjenstand...
- Hva som helst? - Tja...
Kulepennen.
- En lommekniv. - En øks?
- En dildo. - En dolk.
Bare tuller.
Et vakkert maleri.
Kan du garantere at jeg får pizza hver dag?
Det garanterer jeg.
Ellers kan jeg bli skikkelig opprørt.
Hvor opprørt da?
Du vet hvorfor jeg er her, ikke sant?
Det står at du prøvde å sette fyr på dine foreldres hus
mens de sov.
Vel, så opprørt blir jeg.
Eier dere ikke skam? Forpulte jævler!
Hva glor du på?
- Nivå 21! - Han der, han som gjemmer seg.
Fyren på 21!
Han åt kjøttet på pizzaen og svinekammen!
Dag én, og du har allerede køddet det til!
21!
Hei! Nei!
- Nei. - Faens nykommere.
Hvor mange ganger må vi si det?
At jeg bare får spise min egen mat?
Ja. Eller noe som andre frivillig bytter med deg.
Sånn er loven.
Loven som kødden som spiste maten min ga blanke faen i?
Det ordner vi i morgen.
Du kan ikke te deg som en barbar og spise det du vil.
Nei. Barbarene er de på 21 som åt maten min.
Jeg har da rett til å spise...
Du har rett til at vi lojalister beskytter maten din, ja.
Vi jobber med det.
Hvis det er sånn dere lojalister håndterer ting,
har vi et problem.
Det er ikke lett, men siden solidaritetsrevolusjonen
blir gropa mer rettferdig for hver måned.
Og med alles hjelp, vil loven snart nå det nederste nivået.
Kan du ikke se at hvis du spiser andres mat,
vil de føle seg krenket
og berettiget til å spise hva de vil?
Dette vil gå utover andre, som igjen tar det ut på andre.
Det har en dominoeffekt, og de nederste nivåene vil sulte.
Er du ferdig?
Det er det som skjer hvis du spiser kyllingen, din dumskalle.
"Dumskalle"?
Se hva dumskallen gjør nå.
De har rett. Det er det som skjer.
Ja. Det er lett for deg å si.
Ingen spiste de gufne krokettene dine.
Vil du ha en?
Greit.
Men ingen overraskelser i morgen, forstått?
Bra. Spis før plattformen kjører ned.
Administrasjonen lar oss ikke beholde maten.
Det straffer de, og de straffer det bare én gang, forstått?
Forstått.
Hvorfor straffer de ikke rasshøla på nivå 21 som spiste pizzaen min?
Vi lagde regelen om å spise vår egen mat, ikke administrasjonen.
Husk, dere er heldige, dere våknet på nivå 24 denne måneden.
Neste måned kan dere ende på et lavt nivå.
Men det dere gjorde nå nettopp på deres første dag, er en hederlig gest.
Respekter andre, og hold orden på nivået deres.
Ikke la dere kue av gropa.
"Ikke la dere kue av gropa."
Hva heter du?
Zamiatin.
Perempuán.
Favorittretten min var faktisk
skinkekrokettene eksen min pleide å lage.
Men det er selvsagt umulig nå.
Savner du ham?
Hva søker du i gropa?
Tid.
Tid til å glemme det jeg gjorde.
44!
44.
44! Send informasjonen videre! Send den videre!
- Førtifire! - Send den videre!
Kommunikasjonskjeden stoppet på nivå 44.
Vi vet ikke om maten ble fordelt rettferdig derfra.
Det var ikke fra nivå 21 og nedover.
- Hvor mange nivåer er det? - 333.
Det er ikke viktig hvor mange nivåer det er.
Det viktige er at maten når dem alle.
I morgen tar våre venner på nivå 19 og 20 seg
ned til 21 for å forsvare pizzaen din.
Og de på nivå 42 og 43 tar seg ned til 44
så dem under kan spise.
Det er sånn det fungerer.
Dere bør ta et skritt tilbake.
Hva? Får vi ikke stå her engang?
- Hva følte du da? - Da jeg nesten drepte foreldrene mine?
Unnskyld meg. Bare et øyeblikk.
Ifølge dette prøvde du å tenne på rommet ditt,
men ombestemte deg 30 sekunder senere.
Bare søppelkurven, selvbiografien du skrev på
og et par gamle pizzaesker gikk opp i røyk.
Du burde vite, din drittsekk,
at de sendte meg hit fordi de frykter meg.
Hvor er maten min?
Hvor er...
Hva skjer?
De på nivå 21 gjør motstand.
De blir nok bare straffet den ene gangen.
- Hvem er nestemann? Du. Kom igjen. - Din...
Kom igjen, 22!
Kom igjen!
De er på plattformen.
Hvis de ikke stopper dem på 22, blir det opp til oss å pasifisere dem.
Du også.
Hvordan opp til oss?
Jeg vil ikke slåss. Ingen sa noe om å slåss.
Jeg tilgir dem for i går. Ferdig.
Bruk sprossene fra sengene!
Her. Nå!
- Hva gjør vi? - Aner ikke.
Révolution solidaire!
Kjapp deg, for faen!
Hei!
- Hva skjer? - De vil at vi skal slåss.
- Hva? - Om mat. Med dem over oss.
Nous?
Hallo, der oppe! Kan dere høre meg?
Ta pizzaen min. Det er ok. Ta den!
Bare ikke gjør meg noe.
- Hei! - Faen.
Det er så varmt! Det er så varmt!
La plateforme.
Maten! Vi må kvitte oss med maten! Hjelp oss!
Det er kaldt.
De fryser oss.
Kaldt!
Kaldt.
Sånn.
Det var alt.
Sånn.
Bra jobba.
Veldig modig.
Er han fortsatt bevisstløs?
Ja.
Vil du ha pizza? Vil du ha pizza, din kødd?
- Vil du? - Slutt!
Denne synderen har forårsaket mye skade.
Det er hans skyld at alle sulter i dag.
- Men sånt gjør vi ikke her inne. - Nei.
Det dere gjør, er langt mer raffinert.
- Hva? - Kanskje han ikke er eneansvarlig.
Jeg kunne ha spist noe annet i går.
- Det var masse mat, men dere stoppet meg. - Så det er vår skyld?
Noen ganger kan man gi folk litt frihet...
No! Tu fermes ta gueule, maintenant!
Nei.
Frihet har ingenting å gjøre med å spise hva du vil. Ingenting. Ok?
Hun er død.
No. Enculé de merde! Fils de pute de merde!
Veldig modig.
Slutt!
Hva gjør vi med ham?
Dere to gjør ingenting.
Jeg blir med ham ned til jeg finner en salvet.
En salvet...
De som var så heldige å få møte mesteren.
Mannen som la grunnlaget for loven.
- De har ansvaret for å håndheve den... - Hold an.
Mesteren?
Noen kaller ham
frelseren
eller hidalgo.
Ingen vet om han fortsatt lever.
Eller om han fantes.
For lenge siden,
før jeg kom hit, sendte mesteren et håpets budskap.
Det sies han overlevde en hel måned uten mat
på et av de laveste nivåene.
Han mediterte.
Måneden etter våknet han på et annet nivå
der ingen mat nådde fram.
Han skar strimler av låret sitt...
og matet de trengende.
De salvede.
Siden har de, måned etter måned,
spredt budskapet om solidaritet i gropa.
De går inn for en rettferdig fordeling av maten.
Det er noe vi skal oppnå sammen.
Selv om hoder må rulle.
Fint det, Robespierre.
Men jeg har ikke spist på to dager.
Jeg vil ha pizzaen min!
Er du sikker på det, Robespierre?
Vil ikke mesteren heller at du skjærer henne opp
og gir henne til de trengende?
Hun er allerede stekt.
Kannibalisme har vært forbudt
siden mesteren viste oss veien med sitt offer.
Du finner på nye regler hver dag, Robespierre.
De tilhører dem som døde i går.
- Jeg må kaste dem. - Kaste dem?
- Ifølge loven får vi spise kun ett måltid. - Men hvorfor?
Vilkårlig fordeling av rester gagner bare et fåtall.
Og ingen respekterer en lov som tillater ulikhet.
Men det trenger ikke være vilkårlig.
Vi kan spise dem vi!
Ok, alors...
Blåskjell, torreznos og lammestek.
Dere er nå vokterne av maten til de savnede over dere.
Hver dag skal dere sikre at maten når urørt fram
og bli kvitt kilden til splid.
Hvis dere vil, kan dere bytte, men da må dere kaste deres egen mat.
Greit.
Tro meg. Det er det beste på sikt.
Ingen bør se andres død som en belønning, vel?
Allez.
Hva er straffen hans?
Den blir streng.
Men rettferdig.
Jeg håper jeg finner en salvet før jeg når blokaden på nivå 44.
Det er ikke mange igjen.
Respekter loven.
Og håndhev den.
Tror du på alt det?
Dette er siste dag her.
Vis meg hva du kan.
Jeg heller mer mot vitenskapen.
Jeg er ikke så dum som jeg ser ut.
Jeg viet livet mitt til matematikken.
Men jeg oppga den.
Hvorfor?
På grunn av dette. Kvadratroten av minus én.
Svaret er det matematikerne kaller et imaginært tall.
Imaginært.
En dag innså jeg at om vi kunne akseptere en løsning
som ikke stemmer med realiteten i vårt eget univers,
kunne jeg ikke stole på matematikken.
Eller på noe annet.
Jeg sa opp og droppet forskningen min på universitetet.
Jeg forlot familien min.
- Forlot du dem over det? - Jeg flyttet inn hos foreldrene mine.
Har du barn?
Hva er galt med det imaginære?
Hva med deg? Har du barn?
Det imaginære finnes ikke.
Og vi kan ikke bruke det til noe.
Hva er din historie, Perempuán?
Jeg trenger tid til...
...å tilgi meg selv.
Denne måneden nådde maten nivå 175!
- Den nådde nivå 175! - Det må feires!
Hørte du det? Nivå 175.
Kom her.
- Hvorfor? - Vi skal danse.
Danse?
Du er gal.
Greit.
179. Cannelloni og sursøtt svinekjøtt.
Pizza og kroketter.
Noen av dem lengre ned samarbeider ikke.
De spiser alt de kan når maten kommer.
- Hva skal du ha? - Jeg bestilte dessert. Pantxineta.
Det hadde vært fint med dessert nå og da.
Ser du ikke hvor vi er?
Systemet fungerer bedre hver måned. Vi må ikke tvile nå.
169!
Noe nytt fra oven?
Kjeden stopper på 169. Mer vet vi ikke.
Bare Robespierres folk håndhever loven og begynner å dele ut bank nå.
Loven er kjærlighet. Loven er vilje.
Loven er kjærlighet i viljens hender.
Ikke la tåpene lyve for dere, for det er kjærlighet i gropa.
De føler seg alene og hjelpeløse, men loven gjelder for alle.
Forrige måned gikk han uten mat i 25 dager. På 165.
Enda en tulling.
Cellekameraten min er ny. Det er flere nye ovenfor.
Og nedenunder.
Det døde altså mange forrige måned.
Vi var også nye, og vi lærte å respektere loven.
Vi lærte å respektere loven på nivå 24.
Vi er alle utvalgt.
Vi blir alle opphevet til det høyeste.
Sorg er bare skygger som passerer og blekner.
Vemodet er ikke blant oss.
Styrke og kjærlighet er i oss.
Se! Se lyset som mesteren bader oss i.
Selv om vårt hjem ble ødelagt av ild og sverd,
vil hans usynlige hus ikke rokkes.
Hans usynlige hus kan ikke rokkes.
Dere kjenner ennå ikke hele hans formål.
Han er i sentrum for alt. Han er magikeren.
Han er livet.
Og den som gir liv.
Han er flammen som brenner i alles hjerte og i alle stjerners kjerne.
Se! Se lyset som mesteren bader oss i.
Stanser viljen for å rope: "Hvorfor?",
stanser viljen og blir ikke gjort.
Den ser loven, men forstår den ikke. Han er flammen som brenner.
- I alle stjerners... - Slutt, for faen!
Det er tegnet vi ventet på!
De salvede befrir gropa fra barbarene.
- Ikke mer frykt. - Det var unødvendig.
- Kommer de ikke og beskytter maten vår? - Og lar de ulydige bli igjen der oppe?
Det er selvmord for alle andre.
Loven er makt,
strenghet og orden.
Den rettferdige skal forbli rettferdig.
Den besudlede skal forbli besudlet.
Nå holder du kjeft!
Hvor var det?
Langt oppe. Vi må vente noen dager til.
Vi må finne og destruere forræderne.
Døden blir vakker.
Døden forsegler vår sanne kjærlighet.
Gjør det godt her, og dere vil bli belønnet fra nå av.
Gode nyheter.
Det er bare blokader på nivå 169 og 168.
Barbarene prøver å sabotere kommunikasjonen,
men den salvede som leder frigjøringen, ber oss være sterke.
Ikke den enøyde! Den skjeløyde!
Han ber oss om å identifisere krøplingen og den skjeløyde kvinnen
som mesket seg på 176.
Og kjempen som forgrep seg på cellekameraten sin på 98.
- 24! - Hva er det med 24?
Den feite mannen! Torreznos!
En feit mann på 24
spiste sine døde kameraters mat, det rasshølet.
- Hvilket nivå var dere på? - 46.
Og du?
74.
Ok.
Ikke vær redd. Ingen vet at vi var på 24.
De så oss.
Når maten kommer, kan vi bare spise vår egen.
Eller det vi bytter oss til. Jeg bestilte pizza.
Kroketter til meg.
Jeg dør hvis jeg ikke får mat.
Når de kommer hit, må vi gjøre som de sier.
- Men deretter gjør vi det som må til. - De straffer oss for det.
Nei, du er ikke her fordi de frykter deg.
Du sluttet på skolen da du var 16.
Alle dine forretningsforetak mislyktes.
Kona di og barna dine kastet deg ut.
Foreldrene dine begynner også å bli lei av deg.
Du ble tilbudt en plass fordi de mener du trenger disiplin.
Disiplin.
Disiplin til hva?
Disiplin.
Så du dropper de ynkelige forsøkene på å få oppmerksomhet.
- Hva gjør du? - Jeg har begått mange feil.
Ungene er fine.
Ikke særlig gløgge. De ligner mora si.
Jeg bærer ikke nag til dem.
- Hva er det du sier? - Jeg spiste mat som ikke var min.
Hold deg unna.
Jeg skulle ikke ha gjort det.
Hold deg unna.
- Hold deg unna! - Disiplin!
Jeg drar deg ikke med i fallet.
Du fortjener ingen straff for å hjelpe meg.
Besøk ungene mine når du kommer ut.
Si at jeg alltid har elsket dem.
Si at mitt endelikt, i hvert fall...
...ikke var løgn.
Jeg vil helst tro at han ikke led.
At han døde med det samme.
Hallo.
Alt er visst i orden der oppe. De fant ingen barbarer.
Her får vi paella og stekt ris.
Kroketter.
Rå vegansk salat og entrecôte med peppersaus.
På nivå 71 er alle lojalister eller nye. Vi får se hvordan de ter seg.
Vi er heldige. 51 er et bra nivå.
Én gang om dagen kommer plattformen med mat.
Vi har noen minutter til å spise det vi valgte.
Hva valgte du?
Hallo, der!
Hva valgte du?
- Plommer. - Du kan ikke spise annet.
Med mindre du bytter med noen.
Er det gjenstanden din?
Puta mi.
Jeg får ikke sove uten den.
Noen av de nye respekterte ikke reglene.
Det er visst to blokader. En på nivå 46 og en høyere oppe.
Men det er en salvet der oppe, så han får dem raskt pasifisert.
Du får mat i morgen.
- Det er en barbar på 54! - Det er han fra nivå 2!
- Barbar! 54! - Det er en barbar på 54!
Han lot som han var en av oss, men de gjenkjente ham.
Han overfalt sin nye cellekamerat.
- Det er han fra nivå 2! - Han der. Det er han fra nivå 2!
Han var på 2. De på 1 kunne ikke pasifisere ham.
Den kødden fråtset hver dag til han spydde.
I morgen pasifiserer vi ham, og så er det slutt.
- Jeg blir med. - Nei, det trenger du ikke.
- Han får ikke slippe unna. - Nei, men reglen er klar.
Det kan bare være de fire nivåene umiddelbart over.
Jeg så ham fra nivå 4!
La oss få fatt i ham!
Cellekameraten min døde på grunn av syndere som ham der nede,
som mesket seg på nivå 2 forrige måned.
Respekterer de ikke loven, så dør folk.
Jo høyere opp man er, jo større er ansvaret.
Forstår du det?
Jeg forstår sinnet ditt.
Det er sånne folk som kødder til alt.
Føkk deg!
Ja! Det er Dagin Babi.
Den salvede er Dagin Babi! Hei!
Det er Dagin Babi.
Den salvede er Dagin Babi.
Vi er frelst. Han sparer ingen.
Han må ikke slippe unna.
- Hva i helvete gjør dere? - Får rettferdighet.
Ikke dere to!
Hva fanken? Det kan dere ikke.
- Seks er bedre. - Det er imot loven.
Dere risikerer kommunikasjonskjeden.
Kjeden kan fint opprettholdes med et gap på tre nivåer.
- Gå av. Vi gjør det. - Nei. Vi gjør det.
Dere velger. Risiker livet med oss, eller bli uten å bryte kjeden.
Bli med dem. Jeg beskytter kjeden.
Vi må kverke svinet. Det er ordren fra oven.
Jævel. Hold kjeft.
Jeg vil ikke ha bråk. Jeg legger det fra meg.
Nei!
Jævla kjerring!
Hold opp.
Stopp.
Jeg har ikke gjort noe.
La meg gå.
Jeg har sittet fast her i halvannet år.
Vær så snill.
Jeg var nødt til å spise.
Vær så snill. Jeg vil bare overleve, akkurat som alle andre.
Nei! Vi må fortsette nedover.
- Nei! - Han kommer ikke langt.
Det handler ikke om ham.
Det er ikke din første måned, er det vel?
Jeg har vært her i seks måneder.
Den første dagen...
...ville cellekameraten min...
...Kekasih...
...forklare...
...loven for meg. Jeg forsto den.
Det er ingen rettferdig lov.
Den beskytter bare det måltidet vi har fra starten i gropa.
Men...
...jeg tenkte det var en god start.
Vi respekterte alltid loven.
Vi spiste bare vår egen mat
og var med på å pasifisere andre når det var nødvendig.
Men så var det en gang...
...vi fant en ung fyr.
Han var underernært og døende.
Vi tok restene fra en død person og ga ham mer enn han hadde rett til.
Et par dager etter...
kom en av de salvede.
Dagin Babi.
Dagin Babi er den strengeste av dem alle.
Og han blir stadig verre. Mye verre.
Han bestemte seg for å utmåle en avskrekkende straff.
For å bryte loven.
Kekasih strittet imot og stakk ut øynene hans.
Dagin Babi beordret at hun skulle bindes naken til plattformen
og sendes forsvarsløs ned til de lavere nivåene.
De tvang meg til å se på
da de åt henne levende et par nivåer lenger ned.
I gropa er vi aldri trygge.
Ikke alle salvede er sånn.
I forrige måned kom en av dem akkurat i tide
og reddet mange fra sultedøden.
Hvordan tror du han kom ned på ditt nivå?
Vi må fortsette å hjelpe.
Og være mer rettferdige.
Vi må holde ut til vi kommer oss ut herfra.
Fatter du det ikke?
Ingen slipper ut herfra.
Ingen overlever her.
Men vi kan gjøre noe.
Vi kan flykte.
Flykte under intervallet.
Hva for noe?
På slutten av hver måned, når de nullstiller gropa,
bruker de en gass
som er en slags sevofluran.
- Da kan vi gjøre det. - Men hvordan holder vi oss ved bevissthet?
Jeg prøver å løse det hver måned. Jeg har ikke lyktes ennå.
Men finner vi en løsning, får vi bare den ene sjansen.
Og for å gjøre det, må vi fortsette videre nedover.
Hva leter vi etter?
Nei!
Det er Dagin.
Det er nå eller aldri.
Dagin Babi og folkene hans kommer ned på plattformen.
Det er en blokade på nivå 46.
Der må de stoppe for å håndheve loven.
Nå har vi sjansen. Vi må ned i dag.
Det er en sinnssvak plan. Hva om den ikke virker?
Det vet jeg ikke,
men jeg vet hva som skjer hvis Dagin Babi når oss.
Skal vi ta ham med oss?
Drep meg.
Stig av.
Jeg har hørt fantastiske ting om dere to.
Om deres bestrebelser på å pasifisere syndere,
selv om det ikke angår dere.
Som belønning får dere drikke så mye vin dere vil mens dere spiser.
Vær så god. Forsyn dere.
Det er en rett og en plikt å spise.
Vi trenger sterke menn og kvinner til å forsvare loven.
Velbekomme.
Slipp henne, for pokker!
Slipp meg!
- Hva skjer? - La meg være.
- Hva skjer? - Please.
Vi må adlyde loven.
Og håndheve den.
Alltid.
Uten unntak.
Dere kjenner regelen om "de neste fire", ikke sant?
Naturligvis gjør dere det.
Hvis dere kjenner den, så si meg
hvorfor i helvete dere lot dem delta i pasifiseringen?
Unnskyld meg?
Jeg sa de ikke skulle gjøre det.
Men du stoppet dem ikke.
Men jeg fastholdt posisjonen min så kjeden ikke gikk tapt.
Ja. Selv en blind mann kan se at det var modig gjort av deg.
Jeg har en idé. Ikke i dag, men i morgen kan du også drikke så mye vin du vil.
Til ditt siste måltid.
Etter det blir du henrettet for dine to pliktforsømmelser.
To forsømmelser? Jeg...
Ja, to forsømmelser.
Du dro ikke ned da det var din tur. Og du lot dem gjøre det.
Du også.
Så du mister en arm.
Og hva med henne? Hvorfor meg og ikke henne?
Sa du ikke at dere lurte henne? Hun visste ikke at hun brøt loven.
Mer støtte virket som en god idé.
Du tolker ikke Loven! Du adlyder den!
Unntas den rettferdige, unnskylder det den illojale.
Du begikk et lovbrudd. Du mister en arm.
Du kan ikke straffe dem som forsvarer loven.
Nei, der tar du feil. Lovbrytere forsvarer den ikke.
Og de som oppfører seg som om de gjør det,
ender med å tolke loven i sin egen interesse.
Hør på meg nå.
Mange har ofret livet eller annet for å være her i dag.
Jeg mistet synet.
Vennen din bør vite hva det vil si å miste.
Selv om du ikke har tatt lærdom av det.
Dette er ditt andre lovbrudd.
Du bør lide samme skjebne som vennen din.
- Din kjøter. - Ingenting skjer vilkårlig.
Vi dreper for å bygge en fremtid der ingen dreper.
Det er mange barbarer der nede, og bare frykt kan kue udyrene.
Redsel er budskapet.
Lar du henne leve, flykter hun.
Snakk, sønn.
De har en plan.
- Fortell. - De snakket om viktige ting.
De trodde jeg sov. Men det gjorde jeg ikke.
Jeg vet at man må være våken hvis man vil høre ting.
Hun snakket om et sted der verden skapes igjen og igjen.
Og hun sa at hvis de spiste en hund, kunne de våkne fra drømmen og flykte.
De ville kidnappe meg, men jeg spiser ikke hund.
Rolig, sønn.
Ingen spiser hunder.
Er det din første måned?
God morgen, naboer.
Nok en måned i gropa.
Vi har havbrasme og kaviar, men vi bytter ikke mot hva som helst.
La oss se hva de har å by på.
Ikke snakk med dem.
Nivå 73. Hvor er maten min? Jeg er sulten!
Forbanna lojalister.
- Hvem er du? Si det. - Og hvem faen er du?
Ikke med dem under oss heller.
Snakking gjør meg sliten.
Jeg fulgte loven nøye.
For en måned siden var det ingen som hjalp meg på nivå 203.
Hvilken gjenstand valgte du?
Til å skjære brød med. Hjemme kjøper jeg oppskåret brød.
Men her visste jeg ikke.
Får jeg bruke den?
Det er noe vi kan gjøre.
Flykte under intervallet.
Hvordan holder vi oss ved bevissthet?
Jeg prøver å løse det hver måned.
Vi må fortsette videre nedover. Vi må finne Den druknende hunden.
- Hei! - Se på han der! For et svin!
- Stopp! - Vi må respektere loven!
Hei. Hvor skal du?
Hei. Det får du ikke gjøre.
Jeg kommer ned og banker deg.
- Ikke tråkk på maten. For noen svin! - Du bør bli med meg.
Ha deg ned derfra!
Er du døv? Hun er døv.
Det må hun være, for hun hører ikke et ord.
Ha deg ned.
Kommer du?
Åpenbart.
Kom igjen.
Alene oppnår du ingenting.
Vil man trosse lojalistene, må man te deg som dem.
Med en gruppe.
- Kom dere ned og adlyd loven! - Rolig.
Jeg forsvarer loven med mitt liv.
- Er du sikker på at du vil det? - Hør her.
Ingen får begrense vår frihet.
Ingen. Vi er gamle nok til å bestemme selv.
Lammet er faen meg nydelig.
Barbarene kommer ned!
De jævla barbarene!
De er barbarer! Forpulte barbarer!
Kom hvis dere vil overleve straff og tortur.
En salvet kommer ned i morgen.
Alle vi lojalister samles og kommer for å beseire dere, én etter én.
Hører dere meg?
Vi bør nøytralisere den andre.
Det vet dere godt, ikke sant?
- Sånt gjør vi ikke. - Jævla barbarer!
Vi er født i frihet. Lojalistene hater frihet.
Derfor hater de oss!
Fordi vi er fri og vil alltid være det.
De kan ikke hindre oss i å gjøre hva vi vil.
Her er det masse mat. Hvorfor får vi ikke spise hva vi vil?
Hele livet har vi drømt om frihet.
Kom! Se hva vi har gjort.
For vi har vært her lenge, og vi har flere rettigheter enn dem.
For friheten!
Spis!
Kom igjen. Kom dere på!
- Friheten er der oppe. - Kom!
Ingen får tvinge meg til det.
De vil ha oss undertrykte. Innsnevrede.
Tiden er inne!
For friheten!
Sånn. Vi blir her.
Vi er mange nok.
Frie menn og kvinner, vi blir her.
Han malte det på en vegg i huset sitt.
Så overførte de det til et lerret.
Er det ikke utrolig?
Det er originalen.
Jeg er så glad for at vi endelig gjør noe
med de avskyelige sektererne og denne loven deres.
Men først må vi organisere oss.
Venner.
Velkommen til mitt ringe hjem.
Din ringe skit.
- Hun er en av oss. - Området der borte er...
Hold kjeft, ditt misfoster.
Fisefine manerer.
Å, så fine manerer du har.
De mest utsøkte retter og viner
Som vi i dag får nyte og smake
Ved vårt bord vil de tilby Alt som er crème de la crème
Fint krydret
Etter en søt og fyldig dessert
En god kaffe
Etter en søt og fyldig dessert En god kaffe
Og elskov
Hva i svarte? Hei, opp med dere.
Opp med dere. Faen i helvete.
De kommer!
- Vi må være klare! - Rasshøl!
Stå klare!
- Faen. - Tredje dag.
Se på den jævelen.
Dere får ikke mat resten av måneden.
Plattformen kommer ned hver dag.
Men den vil være tom og uten mat.
Og når dere er sultne og utmattede, kommer vi ned og kverker dere.
- Din forbanna jævel! - Kom ned og slåss!
Hva med søpla der nede, dømmer du dem til døden også?
Nei, det er mange kødder som dere der nede.
Ja. Hva gjør du med dem? Skal du la dem dø?
Ja, dette koster oss dyrt.
Men det er det verdt for å opprettholde loven. Hør etter.
Om dere overgir dere,
straffer jeg bare lederne for dette latterlige opprøret.
Hør etter, kamerater!
Kamerater, hør på meg! Han tilbyr oss en utvei.
- Den låter rimelig. - Flytt deg, gamle mann.
- Drittsekk. - Faen!
Den blinde bløffer! Han lar ikke sine egne dø.
Hva om du tar feil?
Hva?
Hva skal vi spise, da?
Hva skal vi gjøre?
Enn om vi tar oss ned
og spiser folkene hans?
Hørte du det, din blinde kuk?
Vi drar ned og spiser dem!
Etter mange års hardt arbeid,
var kvelden endelig kommet.
Min fjerde utstilling.
Det var sammen med dyktige kunstnere.
Jeg stilte ut en rekke skulpturer av brutale dyr.
Kjæresten min kom.
Han hadde med sønnen, så jeg kunne møte ham.
Og...
Unger kan jo ikke sitte stille.
Ikke han, i alle fall.
Ett av verkene var av en bestialsk hund.
Ondsinnet.
Fryktelig.
Klørne var skarpe kniver som vendte ut mot tilskueren.
Du kan ikke fortsette sånn.
Du dør hvis du ikke spiser.
De hadde sagt at den var farlig.
Men for meg var det risikoen, dristigheten,
som gjorde den til noe helt spesielt.
Jeg nektet dem å sette opp en sikkerhetssperre.
Gutten løp rundt.
Så snublet han.
En av klørne...
...en av knivene...
...boret seg inn i øyet hans.
Jeg vil helst tro at han ikke led.
At han døde med det samme.
Advokatene gjorde en god jobb.
Dommeren sa det var en ulykke.
Forsikringen betalte.
Jeg ble en av min generasjons mest verdsatte kunstnere.
Alle verkene mine fra den utstillingen solgte for millioner.
Særlig hunden.
Barbarer!
Gå etter anklene!
Anklene!
La revolusjonen begynne!
- Vi må forberede oss. - Gjør dere klare!
Barbarer! Nå!
Maleriet...
Hvorfor er det så viktig?
Du.
Fullfør det du startet. Kom igjen.
Du er forsvarsløs,
og jeg har en kniv.
Men jeg har en bedre idé.
Jeg kan lege sårene dine
og fôre deg med ditt eget kjøtt resten av måneden.
Jeg skjærer forsiktig så du ikke dør av det.
Da er du din mester verdig.
Men det gjør jeg ikke.
Jeg bruker ikke fantasien min til å pine noen.
Det behøver du ikke.
Du har fordømt oss alle.
De sa at hunden var farlig.
Jeg gjorde det likevel.
Kunne jeg gjøre det om igjen og redde ham...
Men det kan du ikke.
Hva søker du i gropa?
Tid.
Jeg trenger tid til å tilgi meg selv.
Jeg vil flykte.
Glemme det jeg gjorde.
Jeg drar nå.
Blir du med?
Nei.
Dette har vært mitt livs beste måned.
Vi er fanget av oss selv.
Og fra det...
kan ingen flykte.
Når vi kan lukte gassen,
gjør vi det.
Hvordan holder vi oss ved bevissthet?
Hvis det går, vil de tro at vi er døde.
Men vi våkner.
Vi lar dem bære oss ut sammen med likene, og så...
...må vi improvisere.
Hva om det ikke går?
Da dør vi.
Jeg vil flykte.
Kunne jeg gjøre det om igjen...
Jeg vil flykte.
Kunne jeg gjøre det om igjen og redde ham...
Jeg vil flykte.
Redde ham.
Bare de kan stige opp.
Jeg forlater ham ikke.
Reisen din er over,
men han
får en ny sjanse.
"Vi dro ut sammen, og tok veien sammen.
Vi hadde samme hell og samme flaks."
Reisen din er over, min lille snegle.
Hun er budskapet.
Du.
Hva gjør du her?
Tekst: Sissel Drag